Parla de Vingrau
Tipus | dialecte de l'occità i parlar de transició ![]() |
---|---|
Dialecte de | llenguadocià ![]() |
Transició | occità ⇔ català |
Ús | |
Parlat a | Vingrau ![]() |
Estat | França ![]() |
![]() | |
Localització de Vingrau respecte del Rosselló ![]() | |
Classificació lingüística | |
llengua humana llengües indoeuropees llengües itàliques llengües romàniques llengües romàniques occidentals llengües gal·loibèriques llengües gal·loromàniques llengües occitanoromàniques occità occità meridional llenguadocià ![]() |
La parla de Vingrau és el parlar del vilatge de Vingrau d'origen occità parcialment catalanitzat, resultant-ne un parlar molt semblant al capcinès, si bé amb una catalanització més lleugera (el vocabulari té per exemple cadiera i fiera i no 'cadira' i 'fira', aier i avei i no 'ahir' 'avui', coit i no 'cuit', anirei i no 'iré', faire [fajro] i no 'fer', Diu(s) i no 'Déu', biou i no 'bou', caulet i no 'col', agut alternant amb tengut, etc). Enric Guiter (1977) classifica la parla de Vingrau com a dialecte o subdialecte «curiós» del rossellonès.
Particularitats fonètiques
- Conservació del so 'au' o transformació de 'al' en 'au' : faucilla (falzilla), mauva (malva), llausa (llosa), pauc (poc), rauba (roba)...
- Conservació de la S intervòcalica: 'lluseix' (llueix).
- Les -m finals verbals es pronuncien 'n' com en llenguadocià.
Particularitats gramàtiques
- L'article és 'al'.
- Té l'article partitiu 'de' : "de llausetes" : (unes) aloses.
- Té els possessius lo miu, lo siu.
- Els plurals femenins són en -ES [es].
- Fa el present de l'indicatiu de la primera persona de plural en -em.
- Conserva el perfet simple: cantèc (cantà, va cantar), (ell) neixic/neixiguec.
- Degueren és Deviéran.
- El participi passat del verb 'ser' és: sun, has, ha, vem, vets, han.
- El subjuntiu present és en '-e'.
- El partícipi passat del verb 'conèixer' és coneixit i a Perillós de 'reconèixer', reconescut.
- Formes verbals particulars:
- vem [ven] (hem), nem [nen] (anem), clavellets (claveu), creu, cresets (creieu), cridets-lo [kridedlu] (crideu-lo), dormits (dormiu), tenets (teniu), nets (aneu), nirei (aniré), direi (diré), irem [iren] (anirem), tengues (tinguis), ser (en rossellonès Sere), asseut (>asseüt>assegut), asseut (>asseüt>assegut).
Lèxic
Presenta un lèxic particular amb una mescla de trets occitans i catalans: aier [ayer] (ahir), juriol (juliol), peu, sentir ('oir'), tarda, clavell o clau (clau), clavellar (clavar), espinya (espina), ciiera (cirera), cotiu (erm. fr. jachère), cirerier, copar (trencar), codena (cotna), coderna (cogoma), cotell (ganivet), descotivar (artigar), egal (igual), espineta (arç blanc), jorn (dia), llenynya (sic. llenya), naut (alt), calla (guatlla), aiguardent [ajgwarden], rasims (raims), llusert (lluert), lluseix (ell llueix), crus (cru), núsec (nus), s'assesir (asseure's), creire (creure), coire (coure, verb), femna [fennë], grapau (gripau), tombat (caigut), posquer (poder), múlser (munyir), ser (ser, ésser), acò (això), ressegar (serrar), quer (cuiro), agusar, ase (burro en rossellonès), allumar (encendre, sauma (burra en rossellonès), argent (plata), demorar (esperar), engranyera (escombra), polit (bell), besuny [bësuny] (menester), aviat, ampolla, aper (arada), eruga, nosautris (nosaltres), pèls (cabells), pobre (i no 'paubre'), llocada, botada, agulla (de cap), mürga (rateta), solell (sol), tancar, ferrer, esquerra, mill (blat indi), margue (mànec), niucs (nius), pinyó (pinyol), patana (patata), plan (bé), ferrat (galleda), rondola [rundulo] (ratapanera), teulat, verm [ver] (cuc), veu...
Hi ha nombroses coincidències amb l'occità:
- calfar/escalfar: escalfar
- semenar: sembrar
- téner: tenir
- trop/massa: massa
Altres alteracions:
- tironja: taronja
Text d'exemple (en grafia afrancesada)
« |
| » |
— La cigala e la formiga, traduïda per Georges Castany (batlle de Vingrau de 1936 a 1939) |
Bibliografia
![]() | Aquest article té bibliografia, però no se sap quina referència verifica cada part. Podeu millorar aquest article assignant cadascuna d'aquestes obres a frases o paràgrafs concrets. |
- Enric Guiter, Els altres Capcirs, in Actes del VII Congrés Internacional de Lingüística Romànica (1953), Barcelona, 1955, 706-735.