Onychomys
Onychomys Період існування: ранній пліоцен – сьогодення | |
---|---|
![]() | |
Біологічна класифікація ![]() | |
Царство: | Тварини (Animalia) |
Тип: | Хордові (Chordata) |
Клада: | Синапсиди (Synapsida) |
Клас: | Ссавці (Mammalia) |
Ряд: | Мишоподібні (Rodentia) |
Родина: | Хом'якові (Cricetidae) |
Підродина: | Neotominae |
Триба: | Reithrodontomyini |
Рід: | Onychomys Baird, 1857 |
Типовий вид | |
Hypudaeus leucogaster | |
Види | |
| |
![]() |
Onychomys — рід гризунів, що мешкають у Північній Америці. Харчуються переважно комахами та іншими членистоногими. Етимологія: дав.-гр. ὄνυξ — «кігті», mȳs — «миша».
Морфологічна характеристика
Onychomys досягають довжини тіла від 9 до 13 сантиметрів, плюс короткий хвіст довжиною від 3 до 6 сантиметрів. Вага від 30 до 60 грамів сіро-коричневого або рудувато-коричневого кольору знизу. Впадає в око короткий булавоподібний хвіст[1].
Поширення
Ці гризуни поширені в південній Канаді, західних регіонах США і північній Мексиці. Середовищем їх проживання є прерії та сухі чагарники[2].
Спосіб життя
Onychomys ведуть нічний спосіб життя. Хоча вони можуть добре лазити, вони переважно тримаються на землі. Вони живуть у гніздах, які будують у норах, ущелинах скель чи інших укриттях. Вони територіальні і вкрай агресивно реагують на представників своєї статі. Вони встають на задні лапи і видають високочастотні грізно-попереджувальні крики (зазвичай самці). Більші тварини видають трохи глибші звуки, тому попереджувальні крики також передають інформацію про вік і розмір попереджувальної тварини[2].
На відміну від більшості інших гризунів, вони м'ясоїдні. Ареал їх здобичі в основному включає комах (переважно коників і жуків) і скорпіонів, а також дрібних хребетних (наприклад, інших гризунів) і навіть багатоніжок. Вони підкрадаються до здобичі, захоплюють її зненацька і вбивають укусом за голову. Особливістю виду Onychomys torridus є його стійкість до токсину аризонського скорпіона (Centruroides vittatus), однієї з його жертв[2][3][4].
Примітки
- ↑ Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. 2-й том. 6-е видання. Johns Hopkins University Press. 1999, ISBN 0-8018-5789-9
- ↑ а б в Paul A. Johnsgard: Great Wildlife of the Great Plains. University Press of Kansas, Lawrence KS 2003, ISBN 0-7006-1224-6, P. 89.
- ↑ Ashlee H. Rowe, Matthew P. Rowe: Physiological resistance of grasshopper mice (Onychomys spp.) to Arizona bark scorpion (Centruroides exilicauda) venom. In: Toxicon. Band 52, Nr. 5, 2008, P. 597–605.
- ↑ Daniel Lingenhöhl: Eine Grashüpfermaus kennt keinen Schmerz
|