Vodena biljka
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Nymphaea_alba.jpg/300px-Nymphaea_alba.jpg)
Vodene biljke su biljke koje su prilagođene na život u vodenim sredinama (slane ili slatke vode). One su također naziva hidrofite ili hidrofora ili vodene makrofite. Ove biljke imaju posebne prilagodbe za život ako su potopljene u vodi, ili na površini vode.[1][2][3][4] Najčešća adaptacija im je aerenhim (tkivo za skladištenje vazduha), ali su plutajuće i fino nareckani listovi također česti. Vodene biljke mogu rasti samo u vodi ili u tlu koji se stalno zasićeno vodom. One su stoga zajedničke komponenta vegetacije močvara.[5][6]
Pregled
Glavni faktor kontrole distribucije vodenih biljaka je dubina i trajanje poplava. Međutim, drugi faktori također mogu kontrolirati njihovo rasprostranjenje, brojnost i rast, uključujući i hranjive tvari, poremećaje od talasa, ispašu, i salinitet. Vodene vaskularne biljke (sa provodnim sudovima) su nastala u više navrata u različitim biljnim porodicama, a mogu biti paprati ili cvjetnice (uključujući i monokotijedone i dikotiledone). Morske alge nisu takve biljke, nego višećelijske morske biljke koje se obično ne uključuju među vodene biljke. Nekoliko vodenih biljaka su u mogućnosti da uspješno opstaju i u slatkim, i slanim i bočatnim vodama. Primjeri se mogu naći u rodovima kao što su Thalassia i Zostera. Iako se većina vodenih biljkaka može reproducirati do cvjetanja i ostavljanja sjemena, mnoge također imaju bespolno razmnožavanje, putem rizoma, gomolja, a i fragmenata općenito. One example has six groups as follows:[7]
Jedna od najvećih vodenih biljaka u svijetu je amazonski lokvanj; jedan od najmanjih je minijaturno pačje sjeme. Mnoge male vodene životinje koriste biljke kao dom ili za zaštitu od predatora, ali u područjima s više vegetacije će vjerovatno imati više predatora. Neki drugi poznata primjera vodenih biljaka mogu uključivati plutajući srce, lokvanj, lotos, vodrni ljutić, vodeni zumbul i druge. Neki vodene biljke se koriste kao izvor hrane. Primjeri uključuju divlju rižu (Zizania), lokvanj (Trapa natans), kineski vodeni kesten (Eleocharis dulcis), indijski lotos (Nelumbo nucifera), vodeni špinat (Ipomoea aquatica), i potočarke (Rorippa potočarka-Aquaticum).
Morfološka klasifikacija
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/34/Marchantiales_cf_Conocephalum_20071111.jpg/234px-Marchantiales_cf_Conocephalum_20071111.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9f/CeratophyllumSubmersum.jpg/250px-CeratophyllumSubmersum.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Lotus_field.jpg/250px-Lotus_field.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a9/Lysichton_americanus_in_Lochnabo_Burn%2C_Scotland.jpg/229px-Lysichton_americanus_in_Lochnabo_Burn%2C_Scotland.jpg)
Mnoge klasifikakacije vodenih biljaka se zasnivaju na morfologiji. Jedan od primjera ima šest grupa, kako slijedi:
- Ampifite: biljke koje su prilagođene za život ili potopljene ili na kopnu;
- Elodeide: matične biljake koje završe cijeli životni ciklus potopljene, ili samo njihovi cvjetovi su iznad vodene linije;
- Izoetide: rozeta biljke ostaju potopljene tokom cijelog životnog ciklusa;
- Helofite: biljke ukorijenjene u dnu, ali s listovima iznad vodene linije;
- Nimpheide: biljke ukorijenjene u dnu, ali s lišćem kje pluta na površini vode;
- Pleuston: vaskularne biljke koje plutaju slobodno u vodi.
Povezano
- Hidrofilnost
- Biljka
- Lotos
Reference
- ↑ Sculthorpe C. D. (1967): The biology of aquatic vascular plants. Reprinted 1985 Edward Arnold, by London.
- ↑ Hutchinson G. E. (1975): A treatise on limnology, Vol. 3, Limnological Botany. John Wiley, New York.
- ↑ Cook C. D. K., Ed. (1974): Water plants of the World. Dr W Junk Publishers, The Hague. ISBN 90-6193-024-3.
- ↑ Sofradžija A., Šoljan D., Hadžiselimović R. (2000): Biologija 1, Svjetlost, Sarajevo, ISBN 9958-10-686-8.
- ↑ Keddy P.A. (2010): Wetland ecology: Principles and conservation, Ed. Cambridge University Press, Cambridge, UK.
- ↑ Tomlinson P. B. (1986): The Botany of mangroves. University Press, Cambridge, UK.
- ↑ Westlake D. F., Kvĕt J., Szczepański A. (1998): The production ecology of wetlands. Cambridge University Press, Cambridge.
Vanjski linkovi
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/15px-Commons-logo.svg.png)
- http://aswm.org
- http://plants.ifas.ufl.edu