Mișcarea Internațională ATD Lumea a Patra
Această pagină (secțiune) necesită o verificare. De verificat: limba română Ștergeți eticheta numai după rezolvarea problemelor. |
Mișcarea Internațională ATD Lumea a Patra | |
![]() | |
Înființare | 1957 |
---|---|
Fondator | Joseph Wresinski |
Scop/Misiune | Luptă împotriva sărăciei |
Sediu | Méry-sur-Oise, Franța |
Locație | America de Nord, Africa, America latină, Asia, Europa |
Președinte | Donald Lye Poh Lee[1] (2020-) |
Director general | Bruno Dabout[2] (2021-) |
Oameni cheie | Geneviève de Gaulle-Anthonioz, Alwine de Vos van Steenwijk |
www.atd-fourthworld.org | |
Fostul nume | Ajutor pentru toți dezmoșteniții sorții |
Modifică date / text ![]() |
Mișcarea internațională ATD Lumea a patra (în trecut Ajutor pentru toți dezmoșteniții sorții, ulterior Să Acționăm Toți pentru Demnitate) a fost inițiată în octombrie 1957[3] de preotul Joseph Wresinski (1917-1988) cu familiile (aproape două mii de persoane[4]) trăind într-o tabără de relocare la Noisy-le-Grand (în suburbiile Parisului).
ATD Lumea a Patra are ca obiectiv eradicarea sărăciei extreme. La baza mișcării stă ideea că cei care suferă din această cauză trebuie să fie primii care să facă ceva. Fiecare cetățean se poate angaja în acte concrede de solidaritate și de transformare a mentalităților. Ea propune de asemenea să fie un angajament durabil, pe bază de voluntariat. Prezent la începutul secolului XXI-lea în vreo 30 de țări la nivel de acțiune (datorită unor 450 de voluntari permanenți[5]) și vreo sută de țări prin corespondenți, ea lucrează atât pe teren, cât și la nivel național și internațional.
Creată de preotul catolic Joseph Wresinski, în scopul de a elimina sărăcia extremă, Mișcarea ATD Lumea a patra adună femei și bărbați de diverse origini religioase, filozofice, politice și de oricare origine socială.
Pe data de 29 aprilie 2009 consiliul de administrație a asociației a luat decizia de a da acronimului ATD un sens nou[6]: Să acționăm toți pentru demnitate (în franceză: « Agir Tous pour la Dignité »), urmărind o schimbare începută de filiala filipineză a asociației[7] cu aproximativ zece ani mai devreme[8].
Istoria
Tabăra a fost instalată puțin mai devreme, în iunie 1954[9][10], de Mișcarea Emmaus și de fondatorul ei, Abatele Pierre (1912-2007). Din noiembrie 1954 până în 1970 erau barăci, denumite „igluuri” de locuitorii acestei așezări. Acestea aveau o lățime de 5,2 metri, și o lungime de 8,4 metri, făcute din plăci ondulate de azbociment. Materialul era folosit la acoperișurile igluurilor din această tabără.
Fondatorul
Părintele Joseph Wresinski s-a născut într-o familie polonezo-spaniolă de imigranți săraci[4]. Chiar dacă ar fi putut să uite de lumea sărăciei, el alege să se întoarcă în ea. Se mută într-o tabără de familii fără domiciliu la Noisy-le-Grand, aproape de Paris, și locuiește 11 ani în această „tabără temporară”. Părintele Joseph a declarat într-un interviu, publicat ca o carte (Les pauvres sont l'Église – Săracii sunt Biserica) în 1983[11]:
„ Am fost bântuit de ideea că aceste familii nu vor ieși niciodată din sărăcie atât timp cât nu vor fi acceptate în ansamblul lor, ca un popor, acolo unde și ceilalți oameni își țin dezbaterile. Mi-am promis că, dacă aș rămâne, aș face cumva ca aceste familii să poată și ele să urce treptele Vaticanului, Elysee-ului, ale ONU... ”
Se opune la supa populară și le propune familiilor o grădiniță pentru copii și o bibliotecă. Tot în decursul interviului de mai sus, spune:
„ Nu este vorba de mâncare, de îmbrăcăminte, de care toți acești oameni aveau nevoie, ci de demnitate, să nu mai depindă de bunăvoința celorlalți. ”
Câțiva ani mai devreme, cu ocazia unei adunări, el spunea[12]:
„ [Această] Mișcare nu este o mișcare ce refuză actul de caritate. Noi am ales o altă cale, asta este tot. De ce? Pentru că am început într-un sector în care existau 27 de organizații care acordau o asistență și unde nu era nici un motiv ca noi să devenim a douăzeci și opta. Asta ne-a obligat să alegem alt drum. Au fost circumstanțele ce ne-au ghidat și nu o oarecare superioritate. Am făcut-o pur și simplu pentru că ne-am aflat în fața unei situații în care era mult mai important pentru oamenii ce erau deja ajutați de alții să își conștientizeze propria situație, istorie, identitate. Dacă nu ar fi existat cele 27 organizații, noi am fi distribuit pur și simplu pâine, încălțăminte, am fi făcut ce face și asociația „Secours catholique”, am fi răspuns unei mâini întinse... Dacă ar fi trebuit să cerșesc pentru a îi îmbrăca pe cei săraci aș fi făcut-o. Toată Mișcarea a fost construită, și și-a construit întâi strategia și filosofia într-un anumit fel, deoarece alții făceau un serviciu, o muncă în locul nostru. Și acestor oameni eu le mulțumesc pentru că au fost de un ajutor extraordinar pentru subproletariat și ne-au permis să urmăm un alt drum. ”— Joseph Wresinski , 1978
O bibliotecă pentru copii (în aprilie 1957), o capelă (în decembrie 1957), un salon de îngrijire pentru femei (în 1959), o spălătorie (în 1960), niște ateliere pentru adulți (în 1960) și tineri (în 1962), vor fi realizate puțin câte puțin[13]. Cu familiile taberei și câțiva prieteni, o asociație este creată în 1957, care, în 1961, ia numele de „Ajutor pentru toți dezmoșteniții sorții” (în franceză « Aide à Toute Détresse »: ATD).
Geneviève de Gaulle Anthonioz (1920-2002)[14], nepoata generalului de Gaulle, îl întălnește pe Părintele Joseph în octombrie 1958[15]. La începutul lunii decembrie 1958[15], ea găsește din nou la Noisy-le-Grand sărăcia extremă dar și fraternitatea pe care ea însăși le-a trăit, fiind deportată în perioada regimul nazist într-un lagăr de concentrare din Ravensbrück. După moartea a doi copii într-un incendiu în tabăra în 1960, ea se leagă definitiv de aceste familii foarte sărace și acceptă începând de pe 10 iunie 1964[16] până pe 28 octombrie 1998[17] președinția asociației ATD în Franța.
În noroiul taberei de familii fără adapost, Părintele Joseph consideră că accesul la lumea universitară este o problemă decisivă pentru o schimbare reală. El îi cere lui Alwine de Vos van Steenwijk (1921-2012)[18][19][20], o diplomată olandeză care venise să-l întâlnească, să creeze un institut de cercetare: Institutul de cercetare și de formare a relațiilor umane (în franceză « Institut de recherche et de formation aux relations humaines »: IRFRH). Un prim colocviu este organizat la UNESCO în mai 1961 și un al doilea în februarie 1964. În urma mai multor studii efectuate la Noisy-le-Grand[21][22], cu ajutorul familiilor, sociologul francez Jean Labbens (1921-2005)[23][24], invitat în tabără, a constatat că, în țările industrializate, o parte a populației rămâne în sărăcie extremă, în ciuda creșterii economice. Puțin câte puțin, se dezvoltă de asemenea o corespondență internațională, prin crearea legăturii cu persoane izolate, angajate în întreaga lume, alături de familiile aflate în sărăcie extremă. Aceasta este nașterea forumului permanent „Sărăcia extremă în lume” (în franceză « Extrême pauvreté dans le monde »), de grupuri de prieteni.
Confruntat cu suferința locuitorilor acestei tabere de oameni fără adăpost, confruntat cu răspunsurile de urgență ale societății, care nu au fost niciodată urmate de soluții reale, se pune problema unui angajament pentru o durată lungă; printre bărbații și femeile din toate categoriile sociale care vin să ajute, unii fac pasul să se angajeze pe termen lung. Un „voluntariat permanent” este creat.
În 1966, cu șase dintre primii voluntari[25], „opțiunile de bază” ale asociației sunt redactate[26]. Textul începe cu cuvintele următoare:
„ Fiecare om poartă în el o valoare inalienabilă care formează demnitatea lui de om. Oricare ar fi modul lui de a trăi sau gândul lui, situația lui socială sau mijloacele lui economice, originea sa etnică sau rasială, fiecare om păstrează intactă această valoare esențială care îl plasează imediat la rangul tuturor oamenilor. Oferă fiecăruia același drept inalienabil de a acționa în mod liber pentru binele propriu și pentru cel al altora. [...] ”
O luptă terminologică
Pentru a pune capăt termenilor insultători precum: „cazuri sociale”, „familii inadecvate”, „familii cu probleme”, care dau vina pe cei aflați în condiție de sărăcie extremă, termenii de „excluși” și „excluziune socială” au fost propuși în 1964[27]. Următorul an, este propus termenul de „sub-proletariat”[21], care caracterizează o parte a populației care nu a beneficiat niciodată de drepturile obținute de proletari. Mai apoi, în 1968, Joseph Wresinski propune o expresie pentru speranță și demnitate: „Lumea a patra”, expresie care va reprezenta de acum înainte adunarea celor săraci și a celor care nu sunt săraci, dar angajați în același refuz al mizeriei.
În 1972, sunt descoperite la întâmplare, de un prieten al Mișcării, „Caiete ale ordinului al patrulea” (în franceză: « Cahiers du quatrième ordre »), publicate la 25 aprilie 1789, care vor situa expresia de „Lumea a patra” într-o perspectivă istorică[28]. Titlul acestei cărți face ecou la organizația societății franceze, înainte de revoluția din 1789. Având în vedere faptul că la vremea respectivă societatea era împărțită – primul ordin fiind reprezentat de cler, al doilea de către nobilime, iar al treilea de către oamenii care nu sunt nici preoți, nici nobili, dar care îndeplinesc o activitate economică (adică agricultori, artizani și comercianți) – prin acest titlu, autorul, un nobil, milita pentru recunoașterea la nivel politic a unui al patrulea ordin: cei nevoiași, săraci, sau invalizi.
Evoluții
Din 1973, întâlniri internaționale sunt organizate pentru a afirma, în mod public, voința celor din Lumea a patra de a fi ascultați, luați în considerare și, mai presus de toate, utili societății.
În cadrul asociației, unele dintre cele mai dezavantajate familii continuă să fie sursa noilor inițiative. Văzând la televizor taberele de refugiați, ei le spun voluntarilor: „Oriunde există suferință și mizerie, lumea a patra trebuie să fie prezentă”. Inspirați de această interpelare, niște echipe sunt înființate în țările în curs de dezvoltare ca răspuns la solicitările din partea unor prieteni sau instituții din diferite țări. La începutul secolului XXI, Mișcarea ATD Lumea a patra are echipe în 29 de țări și corespondenți în peste 100 de țări.
La 14 februarie 1988, Părintele Joseph Wresinski a murit în decursul unei ințervenții chirurgicale pe cord. După o slujbă în Catedrala Notre-Dame din capitala Franței, a fost înmormântat joi, 18 februarie 1988[29] în Méry-sur-Oise, la centrul internațional al ATD Lumea a patra. În 1989, a fost creată de Alwine de Vos van Steenwijk[30], o Casă Joseph-Wresinski în Baillet-en-France, cu misiunea de a colecta publicațiile și scrierile sale și de a extinde cunoașterea mesajului său în întreaga lume. În 2005, este luată decizia de a păstra toate scrierile membrilor ATD Lumea a patra din întreaga lume în Baillet-en-France. În februarie 2007 este inaugurat Centrul internațional Joseph-Wresinski, după renovarea Casei Joseph-Wresinski și construirea unei noi clădiri. Scopul centrului este de a oferi surse pentru lucrarea de cunoaștere a populațiilor foarte sărace și de înțelegere a cauzelor sărăciei.
Mai jos este un extras din ultima contribuție a lui Joseph Wresinski, înainte de plecarea sa în spital, o reflecție asupra drepturilor omului în numele Comisiei Naționale Consultative pentru Drepturile Omului[31]:
„ Sărăcia lucie, punând în imposibilitate drepturile omului în ansamblul lor, reprezintă o risipă insuportabilă de inteligență, inventivitate, speranță și iubire. Este irosirea unui capital nemăsurat al bărbaților, a femeilor și a copiilor în afara drepturilor, administrației, în afara comunității și în afara democrației. Și mai presus de toate, în spatele tăcerii registrelor și statisticilor noastre, există o copilărie distrusă, niște tinerii abandonați la disperare, adulți condamnați să se îndoiască de condiția lor umană și de demnitatea lor. Pentru că cei mai săraci ne spun adesea: "Nu foamea, sau faptul că nu știi să citești sau nici măcar că nu ai un loc de muncă nu este cea mai mare nenorocire a omului. Cea mai gravă nenorocire este să știi că ești considerat un nimeni, astfel încât chiar suferințele tale sunt ignorate. Cel mai rău este disprețul concetățenilor voștri. Căci disprețul este acela ce vă ține departe de orice drept, acela ce face ca lumea să respingă ceea ce trăiți. Vă împiedică să fiți recunoscuți demni și capabili de responsabilitate. Cea mai mare nenorocire a sărăciei extreme este să fiți ca un mort viu pe toată durata vieții voastre". ”
Puțin timp după moartea sa, niște membri a Mișcării au început un proces de beatificare[32][33], gândindu-se că mesajul și viața lui sunt un patrimoniu pe care Biserica nu-l poate nega. Deschis pe 19 martie 1997 de către Monsenior Daniel Labille, atunci Episcop de Soissons, procesul de beatificare a Părintelui Wresinski este pe drumul cel bun. Pentru a respecta caracterul neconfesional al Mișcări ATD Lumea a patra, această cauză de beatificare a fost întreprinsă de o asociație independentă: asociația Prietenilor Părintelui Joseph Wresinski (în franceză: « Les Amis du Père Joseph Wresinski », prescurtată APJW).
În Franța
Raportul Wresinski
Părintele Joseph Wresinski a lăsat, în special, un instrument de reflecție: raportul „Marea sărăcie și precaritate economică și socială” (în franceză: « Grande pauvreté et précarité économique et sociale ») denumit de asemenea „Raportul Wresinski” prezentat Consiliului Economic și Social francez și votat la 11 februarie 1987.
Iată definiția sărăciei extreme propusă în Raportul Wresinski[34]:
„ Precaritatea este lipsa uneia sau mai multor arii de siguranță, în special a celei de angajare, care să permită persoanelor și familiilor să își asume obligațiile lor profesionale, familiale și sociale și să se bucure de drepturile lor fundamentale. Nesiguranța care izvorăște poate fi mai mult sau mai puțin extinsă și are consecințe mai mult sau mai puțin grave și definitive. Aceasta duce la sărăcie mare, atunci când afectează mai multe domenii ale existenței, când devine persistentă, pune în pericol șansele de a-și asuma responsabilități și de a își recupera singur drepturile sale într-un viitor previzibil. ”
Rapoartele către Consiliul Economic și Social al lui Joseph Wresinski în februarie 1987, al lui Geneviève de Gaulle Anthonioz în iulie 1995[35], și al lui Didier Robert în iunie 2003[36] au transformat conceptul de luptă împotriva sărăciei. Ea devine o cerință etică legată de demnitatea egală a fiecărei ființe umane. Drepturile omului sunt indisociabile pentru a fi respectate. Aceasta implică o acțiune globală coerentă și orientată spre viitor la nivelul autorităților publice și al partenerilor sociali, construind un parteneriat cu oamenii, familiile și comunitățile foarte sărace.
Cele două rapoarte au oferit niște baze pentru ca mobilizarea cetățenilor și asociațiilor să conducă la crearea Legii privind venitul minim de integrare (în decembrie 1988)[37], a Legii de orientare cu privire la lupta împotriva excluderii (în iulie 1998)[38] și a Legii privind acoperirea universală de sănătate (în iulie 1999)[39].
Venitul minim de integrare
Legea de orientare cu privire la lupta împotriva excluderii
Acoperirea universală de sănătate
Dreptul la o locuință opozabilă
Mișcarea s-a angajat într-o acțiune de lobby pentru a fi votat în Parlament un text stabilind în Franța un „drept la o locuință opozabilă”, care urmează să fie definit în conformitate cu cel de-al 11-lea raport al Înaltului Comitet pentru Locuințele Persoanelor Dezavantajate prezentat Președintelui Republicii în decembrie 2005 și a argumentului „Dreptul la o locuință opozabilă”, care a urmat la data de 17 februarie 2006. Acest argument se bazează pe un principiu simplu: „În absența unei obligații de rezultat pentru puterea publică Legea este fără conținut, deoarece este fără sancțiune”. După mai mulți ani de activitate împreună cu alte organizații, la 5 martie 2007 a fost adoptată Legea privind dreptul la locuință opozabilă (« Loi sur le Droit Au Logement Opposable » așa-zisă Legea DALO).
Teritorii zero șomer de lungă durată
Ziua internațională din 17 octombrie
Aceste schimbări legislative foarte importante nu sunt suficiente fără mobilizarea tuturor cetățenilor. O întâlnire în mod regulat este lansată începând cu 17 octombrie 1987, atunci când, după apelul Mișcării ATD Lumea a patra, 100 000 de oameni și-au exprimat convingerea că a fi uniți împotriva mizeriei este o datorie sacră[40][41]:
„ La 17 octombrie 1987 apărătorii drepturilor omului și ale cetățeanului din toate țările s-au adunat în acest loc.Au adus omagiu victimelor foamei, ignoranței și ale violenței. Și-au arătat convingerea că mizeria nu este fatală. S-au proclamat solidari cu toți cei care luptă în lumea întreagă pentru înlăturarea mizeriei.
Acolo unde oamenii sunt condamnați să trăiască în mizerie drepturile omului sunt violate. A fi uniți pentru a le face respectate este o datorie sacră. ”— Joseph Wresinski
O dală care poartă acest mesaj a fost plasată pe Place du Trocadero din Paris[42][43], acolo unde a fost semnată Declarația Universală a Drepturilor Omului în decembrie 1948.
Această adunare a instituit ziua de 17 octombrie ca Ziua Internațională pentru Eradicarea Sărăciei. În data de 22 decembrie 1992 Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite a adoptat oficial, prin rezoluția 47/196, această zi.
Cu ocazia acestui eveniment, părintele Joseph Wresinski a citit discursul său « Je témoigne de vous » („Eu mărturisesc despre voi”), care a devenit destul de celebru.
La sfârșitul acestei zile de 17 octombrie 1987, el declară încă:
„ Și poate aceasta ar fi ultima reflexie pe care aș putea să o fac încă, în cazul în care nu aș mai lăsa altceva, cel puțin să vă las această moștenire, a unei Mișcări complet reîntemeiată, având un nou gând. O Mișcare care se poate impune lumii spunând: "Lumea a patra nu mai există, pentru că mizeria este distrusă!". ”
Din 17 octombrie 1987 replici ale dalei din Place du Trocadéro sunt inaugurate în întreaga lume, în onoarea tuturor victimelor mizeriei, de fiecare dată în locuri simbolice.
Menținerea unei liste de replici ale dalelor este o provocare, pe măsură ce inițiativele se înmulțesc. Mai jos, vom discuta câteva inițiative remarcabile[44]:
- În 1987, în Santiago de Compostela (Spania), în Muzeului Pelerinajelor (prima replică a dalei).
- La 21 aprilie 1988, la Geneva (Elveția), în sala Oficiului Internațional al Muncii.
- La 30 mai 1992, la Berlin (Germania), la poala Zidului Berlinului.
- La 21 mai 1993, la Strasbourg (Franța), la Consiliul Europei.
- La 17 octombrie 1996, în New York (Statele Unite), în grădina Palatului Națiunilor Unite, pe peluza nordică.
- La 15 octombrie 2000, la Roma (Italia), în fața Bazilicii Sfântul Ioan din Lateran.
- La 29 mai 2002, la Bruxelles (Belgia), în fața Parlamentului European.
Pentru moment, nici o replică a dalei nu există în nici unul din orașele din România.
Organizare
Președinte internaționale
Termen | Nume |
---|---|
1974 – 2002 | ![]() |
2002 – 2006 | ![]() |
2006 – 2014 | ![]() |
2015 – 2020 | ![]() |
2020 – prezent | ![]() ![]() |
Secretari-Generali
Începând din 1999 și până astăzi, au fost numiți un director general (menționat mai jos în litere îngroșate) și niște directori adjuncți.
Secretari-Generali | Origine | Termen |
---|---|---|
Joseph Wresinski | ![]() | 1957 – 1988 |
Claude Ferrand Eugen Brand Gabrielle Erpicum | ![]() ![]() ![]() | 1988 – 1993 |
Stuart Williams Gérard Bureau Bérengère Le Sonneur | ![]() ![]() ![]() | 1994 – 1999 |
Eugen Brand Susie Devins Bruno Couder | ![]() ![]() ![]() | 1999 – 2004 |
Eugen Brand Susie Devins Bruno Couder | ![]() ![]() ![]() | 2004 – 2007 |
Eugen Brand Diana Skelton Isabelle Perrin | ![]() ![]() ![]() | 2008 – 2012 |
Isabelle Perrin Diana Skelton Jacqueline Plaisir Jean Toussaint | ![]() ![]() ![]() ![]() | 2012 – 2016 |
Isabelle Perrin Bruno Dabout Martine Le Corre Álvaro Iniesta Pérez | ![]() ![]() ![]() ![]() | 2017 – 2021 |
Bruno Dabout Chantal Consolini-Thiébaud Martin Kalisa | ![]() ![]() ![]() ![]() | 2021 – prezent |
Logoul Mișcării
„ Aceștia sunt oameni care pleacă de la întuneric către lumină, de la vest către est, pentru a reține, a prinde din urmă această pasăre care înseamnă speranță, iubire, frăție, dar și bucurie, eliberare. Cercul ar vrea să demonstreze că totul este făcut într-o comunitate, într-o frăție. Întregul pământ este prins în această mișcare de căutare a infinitului.[46] ”— Joseph Wresinski
Evoluția asociației la nivel internațional
Anul 1964 a fost cel în care ATD Lumea a patra a trimis pentru prima dată o echipă de voluntari permanenți în afara Franței[47].
Era la New York (SUA), în cartierul Upper East Side, la invitația lui Lloyd Ohlin (1918-2008)[48], un sociolog american, care conducea programele „Războiul împotriva sărăciei” ("War on Poverty"), lansată la 8 ianuarie 1964 de către Președintele american Lyndon Johnson (1908-1973) și destinat pentru cea de-a cincea parte a populației americane[49], care este „îmbrăcată prost, prost hrănită, prost găzduită”, în cuvintele președintelui însuși[50][51].
Primele instituții ale ATD din țările în care asociația este prezentă astăzi, în ordine cronologic[52]: Franța (creată în 1957[53]), Statele Unite ale Americii (1964), Elveția (1965), Regatul Unit (1968), Belgia (secretariat în 1963; primul voluntar permanent în 1969[54]), Țările de Jos (1970), Italia (1976), Luxemburg (1978[55]), Guatemala (1979), Insula La Réunion (în 1979; din punctul de vedere tehnic, tot Franța este), Thailanda (1980), Mauritius (1980), Burkina Faso (1981), Coasta de Fildeș (1981), Canada (1982), Senegal (1982), Haiti (1983[56]), Republica Centrafricană (1984), Germania (1984), Peru (1987), Filipine (1987), Madagascar (1989), Honduras (1991), Spania (1992), Bolivia (1994), Republica Democratică Congo (1997), Irlanda (1999), Tanzania (1999), Polonia (2005), Brazilia (2007), Mexic (2007), Camerun (2014), Bulgaria (2015)[57].
Acțiune cu instituțiile la nivel internațional
Mișcarea internațională ATD Lumea a patra a fost înregistrată în Franța în data de 22 noiembrie 1974[6] cu Alwine de Vos van Steenwijk ca prima președinte, post pe care îl va pastra până în 2002.
Mișcarea internațională a obținut statutul consultativ cu Consiliul Economic și Social al Organizației Națiunilor Unite (ECOSOC) în 1974 și statut consultativ general (statut II) în 1991, statutul consultativ cu Consiliul Europei în 1977 (participativ din 2003[58]), cu UNESCO și Organizația Internațională a Muncii (OIM) în 1978 și cu UNICEF în 1979[13].
ATD Lumea a patra nu are nicio afiliere politică sau confesională.
Delegația la instituțiile europene
În octombrie 1972 a fost creată la Bruxelles delegația la instituțiile europene și ATD Lumea a patra a participat la creerea a primului intergrup de deputați europeni în ianuarie 1980. Astăzi, acest intergrup este cunoscut sub denumirea „Sărăcie extremă și Drepturile Omului” ("Extreme Poverty and Human Rights")[59], de asemenea denumit până în 2009 „Comitetul Lumea a patra” la Parlament european. În jurul intergrupului se adunau, în 2015, 30 dintre cei 751 deputați europeni[60], din 12 țări diferite (în mare parte din Italia), dintre care nici un deputat din România.
Principii directoare ale ONU privind sărăcia extremă și drepturile omului
Orientările asociației și principiile acțiunilor sale
Mișcarea respingerii sărăciei
Mișcarea ATD Lumea a patra nu face distribuții (de hrană, de îmbrăcăminte, etc.), dar are acțiuni de tip cultural care sunt pe termen lung. Cu cei mai săraci, el încearcă să schimbe viziunea societății asupra sărăciei și excluziunii. A refuza mizeria este să o distrugi. Este contrarul asistenței care închide oamenii în dependență. Așa cum a declarat odată Joseph Wresinski:
„ Nu existăm pentru a gestiona mizeriei, ci s-o distrugem. ”
O mișcare a drepturilor omului
În cadrul unei mișcări a drepturilor omului, Joseph Wresinski(en)[traduceți] a rezumat inspirația care îl animă prin declarația: „Acolo unde oamenii sunt condamnați să trăiască în mizerie, drepturile omului sunt violate. A fi uniți pentru a le face respectate este o datorie sacră”. Este gravată pe esplanada libertăților și drepturilor omului de la Trocadéro din Paris. Aceste drepturi sunt centrul Zilei Mondiale pentru Eradicarea Sărăciei, care este marcată în fiecare an la 17 octombrie.
Prioritate pentru cel mai sărac
Mișcarea ATD Lumea a patra are dorința constantă de a se întâlni cu cei mai îndurași de mizerie, cei mai uitați; acestea persoane sunt baza și măsura tuturor proiectelor.
Acțiuni la nivel local
Grupuri locale
Grupuri Tapori
Biblioteci de stradă
Festivaluri ale cunoștințelor
Case de vacanță familială
Universitatea populară Lumea a patra
Proiectul pilot „a lucra și a învața împreună”
Distincții
În februarie 1990 Mișcarea Internațională ATD Lumea a Patra a fost premiată cu Premiul pentru drepturile omului din Republica Franceză „pentru un proiect de bibliotecă de străzi în cartierele sărace din Dakar în Senegal”.[61]
În decembrie 2008 Mișcarea Internațională ATD Lumea a Patra a primit mențiunea onorabilă a Premiului UNESCO / Bilbao pentru promovarea unei culturi a drepturilor omului „pentru activitățile sale de combatere a sărăciei‟. [62]
Vezi și
Referințe
- ^ en ATD Fourth World International (17 iulie 2020), « Donald Lee New President of ATD Fourth World International » (accesat pe 6 august 2020).
- ^ en "New International Leadership Team at ATD Fourth World – [1]" (accesat pe 21 iunie 2022).
- ^ fr « Le Camp de Noisy ou l'Inversion du Regard » (2001), un film de Claire Jeanteur.
- ^ a b fr Radio France internationale (RFI), Fabien Leboucq, « Joseph Wresinski, humain parmi les Hommes, publicat pe 11 februarie 2017, modificat pe 12 februarie 2017 (accesat la 15 octombrie 2017).
- ^ fr Radio France internationale (RFI), Christophe Carmarans. « ATD Quart Monde: 2017, une année pour commémorer, mais surtout pour agir », publicat pe 11 februarie 2017, modificat pe 5 octombrie 2017 (accesat la 15 octombrie 2017).
- ^ a b fr « Statuts du Mouvement international ATD Quart Monde, adoptés par l'Assemblée générale extraordinaire du 29 avril 2009 », note de subsol în pagina a doua (accesat la 15 octombrie 2017).
- ^ en ATD Fourth World – Our name.
- ^ en ATD Fourth World Movement – Philippines, All Together in Dignity, Manila, January 1999 – August 2000, p. 15, In: Alex S. G. Maaliw (2005). "1979: Remembering the International Year of the Child Arhivat în , la Wayback Machine.", page 16.
- ^ fr « L'Abbé Pierre (1912-2007) et le père J. Wresinski (1917-1988) Arhivat în , la Wayback Machine. »
- ^ fr « Croissance des bidonvilles et décolonisation (1954-1964) Arhivat în , la Wayback Machine. », Patrimoine en Seine Saint-Denis, numéro 20, pp. 5-7.
- ^ fr Joseph Wresinski, « Les pauvres sont l’Église », Éditions de Centurion, Paris, 1983, p. 69.
- ^ fr Centrul internațional Joseph Wresinski, postat pe 8 aprilie 2015, « Sur la charité et l’assistance », 1978 (accesat la 15 octombrie 2017).
- ^ a b fr Le Maitron – Dictionnaire biographique – Wresinski Joseph
- ^ fr Marin Poyer (27 mai 2015). "Panthéon : ce qu'il faut savoir sur l'humaniste Geneviève de Gaulle-Anthonioz ?" Elle (accesat la 20 octombrie 2017).
- ^ a b fr Bruno Tardieu. « Quand un peuple parle », Éditions La Découverte, Paris, 2015, p. 33.
- ^ fr Frédérique Neau-Dufour. « Geneviève de Gaulle Anthonioz : l'autre de Gaulle », Éditions du Cerf, Paris, 2004.
- ^ fr « La mort de Geneviève de Gaulle Anthonioz », La Croix, 18 februarie 2002 (consultat la 5 noiembrie 2017).
- ^ nl Peter de Waard (4 februarie 2012). "Alwine de Vos van Steenwijk (1921 - 2012)", de Volkskrant (accesat la 20 octombrie 2017).
- ^ nl Karin Alberts (20 mai 1998). "De barones der armen", De groene Amsterdammer (accesat la 20 octombrie 2017).
- ^ nl Ileen Montijn (4 septembrie 2017). 'Vos van Steenwijk, Alwine Antoinette barones de', Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland (accesat la 20 octombrie 2017).
- ^ a b fr Jean Labbens. « La condition sous-prolétarienne, l'héritage du passé », Bureau de recherches sociales, Paris, 1965.
- ^ fr Jean Labbens. « Le Quart-Monde. La pauvreté dans la société industrielle : étude sur le sous-prolétariat français dans la région parisienne », Éditions Science et Service, Pierrelaye, 1969.
- ^ fr Henri Mendras (1981) « Labbens Jean, Sociologie de la pauvreté, le tiers-monde et le quart-monde », Revue française de sociologie, Volume 22, Numéro 4, pp. 647-649.
- ^ fr „Biographie de Jean Labbens, Fonctionnaire des Nations Unies”. Accesat în .
- ^ fr Les principes de base du Mouvement ATD Quart Monde
- ^ fr Options de base du Mouvement ATD Quart Monde
- ^ fr Jules Klanfer, « L'exclusion sociale : étude de la marginalité dans les sociétés occidentales », Cahiers science et service - ATD, vol. 2, Paris, 1965.
- ^ fr Axelle Brodiez-Dolino, "De la connaissance à la reconnaissance : Wresinski et la lutte contre la pauvreté[nefuncțională]", Colloque de Cerisy, Centre culturel international de Cerisy-la-Salle, Franța, iunie 2017.
- ^ fr Gabrielle Erpicum (1999). « Une spiritualité en héritage[nefuncțională] ». Revue Quart Monde, n° 171, Risquer l'emprunte de l'autre. (consultat pe 14 octombrie 2017)
- ^ fr Alwine de Vos Van Steenwijk (1993). "Une citoyenneté à risque : Les citoyens les plus pauvres agissent pour plus pauvres qu'eux", page 227.
- ^ fr Joseph Wresinski « Les plus pauvres, révélateurs de l'indivisibilité des droits de l'Homme » Commission Nationale Consultative des Droits de l'Homme, Paris, la Documentation Française, 1989, pages 221-237.
- ^ fr Claire Lesegretain, « L'enquête pour la béatification du P. Wresinski est ouverte à Rome », La Croix, 14 februarie 2008 (consultat la 14 octombrie 2017).
- ^ fr Anne-Bénédicte Hoffner, « La béatification du P. Wresinski peut offrir un formidable haut-parleur aux plus pauvres », La Croix, 17 octombrie 2011 (consultat la 14 octombrie 2017).
- ^ fr Raportul „Marea sărăcie și precaritate economică și socială”, 1987, p. 6.
- ^ fr Raportul „Évaluation des politiques publiques de luttre contre la grande pauvreté”, 1995.
- ^ fr Raportul „L'accès de tous aux droits de tous, par la mobilisation de tous”, 2003.
- ^ fr Legea nr. 88-1088 privind venitul minim de integrare, 1 decembrie 1988.
- ^ fr Legea nr. 98-657 de orientare cu privire la lupta împotriva excluderii, 29 iulie 1998.
- ^ fr Legea nr. 99-641 privind acoperirea universală de sănătate, 27 iulie 1999.
- ^ en International Day for the Eradication of Poverty – Background
- ^ ro Daniela Dumitrescu, "Ziua internațională pentru eradicarea sărăciei Arhivat în , la Wayback Machine.", Agerpres, 17 octombrie 2015.
- ^ fr Présentation Générale de la Journée mondiale du refus de la misère Arhivat în , la Wayback Machine. (consultat la 14 octombrie 2017).
- ^ fr Répliques de la Dalle en l’honneur des victimes de la misère Arhivat în , la Wayback Machine. (consultat la 14 octombrie 2017).
- ^ fr Jean Tonglet (2002). « De répliques en répliques, un message se diffuse Arhivat în , la Wayback Machine. ». Revue Quart Monde, n°183.
- ^ en ATD Fourth World Ireland (20 iulie 2020), « Donald Lee named as President of the International Movement ATD Fourth World » (accesat pe 6 august 2020).
- ^ fr Le logo d’ATD Quart Monde fait peau neuve, publicat pe 3 iunie 2015 (accesat pe 22 octombrie 2017).
- ^ en Where we are – United States (consultat pe 14 octombrie 2017)
- ^ fr Bruno Tardieu, "Quand un peuple parle", Éditions La Découverte, Paris, 2015.
- ^ en Lyndon B. Johnson (8 ianuarie 1964)."Annual Message to the Congress on the State of the Union". El a declarat "[...] to help that one-fifth of all American families with incomes too small to even meet their basic needs [...]" (consultat pe 14 octombrie 2017).
- ^ en Lyndon B. Johnson (12 februarie 1964). "Letter to Sargent Shriver on His Appointment To Direct the Program To Eliminate Poverty" (consultat pe 14 octombrie 2017).
- ^ en După expresia lui Franklin Delano Roosevelt: "ill-fed, ill-clad, ill-housed, ill-prepared, ill-trained, and ill-skilled Arhivat în , la Wayback Machine." (consultat pe 14 octombrie 2017)
- ^ en ATD Fourth World – Where we are
- ^ fr Notre histoire – 1956-1968 : la découverte d’un peuple (accesat la 14 octombrie 2017).
- ^ fr Dominique Visée (1er décembre 2006), « Quelques temps forts de l’histoire du mouvement ATD Quart Monde en Belgique Arhivat în , la Wayback Machine. » (accesat la 14 octombrie 2017).
- ^ fr Les grandes étapes d'ATD Quart Monde Luxembourg et ses principales d'actions d'engagement (accesat la 14 octombrie 2017).
- ^ fr "En Haïti, l'équipe d'ATD Quart Monde..." (accesat la 14 octombrie 2017).
- ^ en Bulgaria: Workshop Among People Overcoming Poverty, 28 iulie 2016 (accesat la 14 octombrie 2017).
- ^ en Acest statut este condus de către Rezoluția Comitetului Miniștrilor (2003)8
- ^ en European Parliament - Organisation and rules - Intergroups
- ^ en Extreme Poverty and Human Rights - List of members
- ^ fr Le Monde (10 februarie 1990), « ATD-quart-monde et l'ACAT lauréats du Prix des droits de l'homme » (accesat pe 15 aprilie 2019).
- ^ en “Message from Mr Koïchiro Matsuura, Director-General of UNESCO, on the occasion of Human Rights Day, 10 December 2008” (accesat pe 15 aprilie 2019).
Legături externe
- en Site-ul oficial al Mișcării internaționale ATD Lumea a patra, disponibil în 13 limbi
- en Site-ul oficial al centrului internațional Joseph-Wresinski, disponibil în 16 limbi
- fr Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Franța
- fr Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Belgia, disponibil în olandeză și franceză
- en Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Canada, disponibil în engleză și în franceză
- nl Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Țările de Jos
- fr Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Luxemburg
- fr Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Elveția, disponibil în franceză și în germană
- it Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Italia
- es Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Spania
- en Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Irlanda
- en Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Regatul Unit
- en Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Statele Unite ale Americii Arhivat în , la Wayback Machine.
- de Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Germania
- pl Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Polonia
- en Blog-ul oficial al Mișcării ATD Lumea a patra în Filipine
- es Site-ul oficial al ATD Lumea a patra în Guatemala
- en Site-ul oficial al Zilei internaționale pentru eradicarea sărăciei, înființată de ATD Lumea a patra, disponibil în 28 limbi.
Bibliografie
- fr Alwine de Vos van Steenwijk. « La Provocation sous-prolétarienne : pour une société sélective », Éditions Science et Service, Pierrelaye, 1972.
- fr Joseph Wresinski & Gilles Anouil. « Les pauvres sont l'Église », Éditions Le Centurion, Paris, 1983.
- fr Geneviève de Gaulle-Anthonioz. « Le secret de l'espérance », Éditions Fayard, Paris, 2001.
- fr Pierre Dogneton & Alwine De Vos van Steenwijk. « Ambassadrice auprès des plus pauvres », Éditions l'Harmattan, Paris, 2001.
- fr Frédérique Neau-Dufour. « Geneviève de Gaulle Anthonioz : l'autre de Gaulle », Éditions du Cerf, Paris, 2004.
- fr Xavier Godinot. « Éradiquer la misère », Presses universitaires de France, Paris, 2008.
- fr Georges-Paul Cuny. « L'Homme qui déclara la guerre à la misère », Éditions Albin Michel, Paris, 2014.
- fr Bruno Tardieu. « Quand un peuple parle », Éditions La Découverte, Paris, 2015.
- fr Thierry Monfils. « Le Père Joseph Wresinski : sacerdoce et amour des pauvres », Éditions jésuites Lessius, Bruxelles, 2017.