Våroffensiven (1975)
Våroffensiven | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Konflikt: Vietnamkrigen | |||||||
![]() Vietnamesiske flyktninger på et amerikansk hangarskip under Operasjon Frequent Wind | |||||||
| |||||||
Stridende parter | |||||||
![]() | ![]() ![]() | ||||||
Kommandanter og ledere | |||||||
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ||||||
Styrker | |||||||
Kildene varierer | I felt: 270 000[1] Totalt:1 000 000[2] 1 076 artillerienheter 320 stridsvogner | ||||||
![]() |
Våroffensiven i 1975 (vietnamesisk: Chiến dịch Mùa Xuân 1975), også kalt Ho Chi Minh-offensiven, var en serie vidtrekkende offensive militære operasjoner iverksatt av Nord-Vietnam og FNL med sikte på å innta hele Sør-Vietnam, noe som ble oppnådd ved Saigons fall 30. april 1975.
Bakgrunn - ny politisk situasjon
Denne nye offensiven var annerledes enn den mislykkede påskeoffensiven tre år tidligere. Den amerikanske politiske handlekraften var sterkt svekket etter at president Richard Nixon måtte gå av etter Watergate-skandalen og tidligere løfter og garantier ble stoppet av den amerikanske kongressen. Den amerikanske militærhjelpen, som Sør-Vietnams hær var helt avhengig av, hadde blitt sterkt redusert og dette skapte store vanskeligheter i disse militære styrkene som var opplært i den amerikanske formen for krigføring. Da de viste seg til å ikke være i stand til å håndtere situasjonen, og finne andre militære metoder, førte dette til at Sør-Vietnam raskt falt sammen.
Kampene
Offensiven ble innledet med noen mindre aksjoner i den daværende Phuoc Long-provinsen (del av dagens Binh Phuoc-provins[3]), ved grensen mot Kambodsja nord for Saigon. Det første større militære sammenstøtet, slaget om Phuoc Long 12. desember 1974 til 6. januar 1975 ga en klar nordvietnamesisk seier og operasjonen i området viste seg vellykket, ble det første målet å innta byen Ban Ma Thuot i det sentrale høylandet.
Senter
Den raske nordvietnamesiske framrykkingen gjorde at de sørvietnamesiske myndighetene prøvde i desperasjon å omgruppere sine styrker ved å konsentrere det området de måtte forsvare og samle sine styrker der. Dette medførte imidlertid at sivilbefolkningen flyktet fra de områdene de trakk seg tilbake fra, og denne flyktningstrømmen fylte opp veiene, noe som gjorde de nødvendige raske styrkeforflytningene i praksis umulig. Situasjonen ble ytterligere forverre av forvirrende ordrer, mangel på kommandosystemer og tilbakerapportering, og en godt ledet fiende som etter at Ban Me Thuot falt 18. mars, kunne ødelegge det meste av den sørvietnamesiske hæren i det sentrale høylandet.
Nord
Kampene i nord ble innledet 5. mars, og varte fram til 2. april. Under kampene om Hue–Da Nang ble det gjort et tilsvarende forsøk på å redusere og konsentrere forsvaret i nord rundt noen enklaver langs kysten, men dette støtte på de samme vanskelighetene som i det sentrale høylandet, og da også dette frontavsnittet falt 2. april, var det nordlige 2/3 av Sør-Vietnam inntatt av Nord-Vietnam. Overrasket over hvor fort de kunne rykke fram, ble fokus endret til å innta Saigon og slik raskt avslutte krigen, ved hjelp av overføring av hovedstyrken som hadde stått i nord.
Saigon
Utdypende artikkel: Saigons fall
De gjenværende sørvietnamesiske styrkene samlet seg rundt Saigon og lyktes å etablere en forsvarslinje ved hjelp av transportknutepunktene ved Xuan Loc og Phan Rang, men svak politisk og militær styrke og vilje til å fortsette kampen ble stadig mer tydelig. Under politisk press gikk den sørvietnamesiske presidenten Nguyễn Văn Thiệu av 21. april, og en håpet på at en ny leder ville gjøre det letetre å få Nord-Vietnam til forhandlingsbordet. Dette var imidlertid for sent, da sørvietnameserne på dette tidspunktet ikke hadde andre forhandlingskort enn å unngå et blodbad i Saigon. Med de første nordvietnamesiske styrkene på vei inn i byen, kapitulerte den nye sørvietnamesiske regjeringen under ledelse av Duong Van Minh 30. april for å unngå blodbadet.
Referanser
- ^ Forces which actually participated in the offensive. William E. Le Gro, From Cease Fire to Capitulation. Washington, D.C.: United States Army Center of Military History, 1981, s. 28.
- ^ Spencer Tucker: Encyclopedia of the Vietnam War: A Political, Social, and Military History, ABC-CLIO, 1998, s 770. «At war's end in 1975, the PAVN numbered nearly 1 million troops, despite the loss...»
- ^ Bình Phước-provinsens informasjonsside
- v
- d
- r
- Fransk Indokina (1887-1954)
- Det vietnamesiske kommunistparti (etabl. 1930)
- Andre verdenskrig (1939–1945)
- Viet Minh (etabl. 1941)
- August-revolusjonen(1945)
- Den første indokinesiske krig(1945–1954)
- Genève-konferansen(1954)
- Demilitarisert sone
- Operasjon Passage to Freedom
- FNL
- Opptakten til Vietnamkrigen
- Slaget om Saigon (1955)
- Hoa Hao-opprøret knust
- Chau Doc-massakren
- Nord-Vietnams invasjon av Laos
- Slaget om Ap Bac
- Kuppet mot Diệm
- Slaget om Hiep Hoa
- Slaget om Chan La
- Angrepet på Pleiku-flybasen
- Bombing av Nord-Vietnam innledes
- Slaget om Song Be
- Slaget om Ba Gia
- Slaget om Dong Xoai
- Operasjon Starlite
- Slaget i Ia Drang
- Slaget om Đức Cơ
- Slaget om Long Tan
- Slaget om Tra Binh Dong
- Operasjon Junction City
- Slaget om høyde 881
- Første slag om Loc Ninh
- Slaget ved Dak To
- Đắk Sơn-massakren
- Slaget om Ban Houei Sane
- Slaget ved Khe Sanh
- Tết-offensiven:
- Kampene om Quang Tri • Slaget om Huế
- Huế-massakren
- My Lai-massakren
- Slaget om Saigon
- Slaget om Lang Vei
- Slaget om Kham Duc
- Slaget om Coral–Balmoral
- Fredsforhandlinger i Paris
- Bombing av Nord-Vietnam avsluttes
- Slaget om Hamburger Hill
- Slaget om Binh Ba
- Innmarsjen i Kambodsja
- Slaget om Kompong Speu
- Slaget om Prey Veng
- Slaget om ildstøttebasen Ripcord
- Operasjon Ivory Coast
- Slaget om Ban Dong
- Innmarsjen i Laos
- Kinas invasjon av Paraceløyene
- Slaget om Svay Rieng
- Slaget om Jerntriangelet
- Våroffensiven
- Slaget om Phuoc Long
- Slaget om Ban Me Thuot
- Kampene om Hue–Da Nang
- Slaget om Xuan Loc
- Operasjon Frequent Wind
- Saigons fall