Koreai filmművészet
![]() | Ebben a szócikkben a koreai nyelvű szavak átdolgozott latin betűs és magyaros átírása között ide kattintva szabadon lehet választani. |
![]() | Ebben a szócikkben a japán nevek magyaros átírásban és keleti névsorrendben szerepelnek. |
A koreai filmművészet az egykori egységes Korea, valamint Észak-Korea és Dél-Korea filmművészetét foglalja magába az 1800-as évek végétől napjainkig. A koreai filmművészet kezdetén készült alkotások nagy része megsemmisült a japán elnyomás, a koreai háború, valamint a katonai diktatúra időszaka alatt, ezeket a filmeket csak korabeli újságok, valamint filmtörténészek, például I Jongil (Lee Young-il) feljegyzései alapján lehet megismerni.[1]
Története
A mozgókép megérkezése Koreába
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c3/E._Burton_Holmes_in_traditional_Korean_clothing_%281904%29.jpg/150px-E._Burton_Holmes_in_traditional_Korean_clothing_%281904%29.jpg)
Megoszlanak a vélemények arról, hogy mikor jutott el a mozgókép Koreába, a Koreai Filmtanács kiadványa szerint egy korabeli The Times cikkben azt írják, 1897-ben tartottak először filmvetítést Pukcshon (Bukcheon)ban, ahol rövid francia filmhíradókat (actualité) mutattak be.[2] Ezt cáfolja Brian Yecies kutató, aki állítása szerint nem talált ilyen Times-cikket, és a történetet mendemondának tartja.[3]
A mozgóképélmény először a királyi családnak adatott meg Koreában, a századfordulón Burton Holmes vetített filmet a királyi palotában. Az első nyilvános vetítésre korabeli újságokban fennmaradt közlemények szerint 1903-ban került sor egy amerikai üzletember, James A. Thomas jóvoltából, aki marketingstratégiaként vetette be a mozgóképet a Hansung Electric Company által üzemeltetett villamosok és saját cigarettagyára népszerűsítésére: aki jegyet vett a villamosra, egy doboz cigarettát kapott ajándékba, valamint egy jegyet a vetítésre. 1903 júliusára olyan népszerű lett a film, hogy a hagyományos színházi és táncelőadásokat tartó Vongaksza (Wongaksa) színház is vetítőgépeket vásárolt. 1907-re már négy filmszínház működött Szöulban, a legnagyobb a Hansung Electric Company amerikai tulajdonosaié volt.[3]
A koreai film kezdetei
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/Advertisement_in_a_1919_newspaper_for_the_kino-drama_Uirijeok_guto.jpg/220px-Advertisement_in_a_1919_newspaper_for_the_kino-drama_Uirijeok_guto.jpg)
Az 1910-es éveket követően a koreai filmpiacot a külföldről importált filmek uralták. 1910 és 1922 között 2570 filmet vetítettek Koreában. A helyi közönség a filmhíradó helyett jobban kedvelte a fiktív történeteket, nagy sikerrel vetítették például Francis Ford The Broken Coin című filmsorozatát, vagy D. W. Griffith Út a boldogság felé című némafilmjét.[4]
Ebben az időszakban lett népszerű a kino-dráma műfaja, mely ötvözte a mozgóképet a színházi előadással. Az első ilyen hibrid alkotást 1919-ben Iridzsok kutho (Uirijeok guto) (의리적 구토, „Igazságos bosszú”) címmel mutatta be a Tanszongsza (단성사, Danseongsa) színház. 1923-ig mintegy 20 hasonló produkció született, melyeket a japán sinpa (新派) melodrámák ihlettek. Számos színház épült ebben az időszakban, nem csak Szöulban, de nagyobb városokban is, melyek többsége japán üzletemberek tulajdonában volt.[4][5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Debrie_Parvo_35mm_Movie_Camera.jpg/220px-Debrie_Parvo_35mm_Movie_Camera.jpg)
Az első koreai játékfilmek 1923-ban készültek el: Von Szanman (원산만, Won San-man) Kukkjong (Gukgyeong) (국경, „A határ”) című alkotása, valamint Jun Bengnam (Yun Baek-nam) (윤백남) Volhai mengszo (Wolhaui maengseo) (월하의 맹서, „Eskü a holdfényben/Eskütétel a Hold alatt”) címet viselő filmje. A némafilmeket úgynevezett pjonszák (byeonsák) (변사; japán megfelelője a bensi) narrálták, valamint kiszeng (gisaeng)ek.[4]
1923-ban nagy sikert aratott a japán Hajakava Gosú (早川孤舟) által rendezett Cshunhjangdzson (Chunhyangjeon) (춘향전), mely a népszerű Cshunhjanggát (Chunhyanggát) dolgozza fel. 1924-ben a Tanszongsza (Danseongsa) színház elkészítette az első, teljesen koreai stábbal forgatott némafilmet Csanghva Hongnjon cson (Janghwa Hongryeon jeon) (장화홍련전, „Csanghva és Hongnjon (Janghwa és Hongryeon) története”) címmel. 1924-ben létrejött a Chosun Kinema filmprodukciós vállalat Puszan (Busan)ban, amely még ebben az évben leforgatta a Hei pigok (Haeui bigok) (해의 비곡, „A nap bús dala”) című filmet. Az alkotást teljes egészében japánok készítették, csak a színészek voltak koreaiak. Hazai viszonylatban bukásnak számított, Japánban azonban sikert aratott, és ez volt az első koreai film, amit Franciaországban készült Parvo kamerával fényképeztek. A filmet számos helyszínen, Szöulban, Tegu (Daegu)ban, Csedzsu (Jeju) szigetén forgatták. A vállalat összesen négy filmet jelentetett meg, mielőtt feloszlott.[4]
A japán elnyomás időszakának némafilmjei
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Na_Woon-gyu.jpg/220px-Na_Woon-gyu.jpg)
A Chosun Kinema társasághoz tartozó Jun Bengnam (Yun Baek-nam) saját, független vállalatot alapított, ahol a korai koreai filmművészet egyik legnagyobb alakjának tartott[6] Na Ungju (Na Un-gyu) (나운규, 羅雲奎) 1925-ben a Simcshongdzson (Simcheongjeon) (심청전, „Sim Cshong (Sim Cheong) története”) című filmben nyújtott alakításával egy csapásra híres színész lett. 1926-ban a mindössze 25 éves Na Arirang címmel írt és rendezett egy filmet, melynek a főszereplője is ő volt. Az alkotásban egy zavart elmeállapotú férfit alakított, aki megöli egy gazdag földesúr japán rendőrökkel cimboráló fiát. A film szenzációt okozott, rejtett szimbolikájával a japánok elleni ellenállásra ösztönzött. Számos fiatal filmest inspirált hasonlóan realista és elnyomásellenes filmek készítésére.[4][5][6]
1926 és 1937 között mintegy 80 némafilm látott napvilágot Koreában, azonban az 1926-ban bevezetett[7] cenzúra megnehezítette a koreai filmesek munkáját. Ennek ellenére a filmgyártás fejlődésnek indult, egyre nagyobb érdeklődés övezte a mozgóképet, melyek egyúttal a változó koreai társadalmat is filmre rögzítették, például a konfuciánus ideálokkal szembemenő, szabadelvű női karakterek is megjelentek a vásznon, a konzervatív elit férfitársadalom legnagyobb aggodalmára. A cenzúra hatására több koreai filmes is Kínába emigrált, a hátramaradtak kénytelenek voltak a japán elvárásoknak megfelelően gyarmati propagandafilmeket gyártani. A cenzúra több, végül kiadott filmet is jelentősen megvágott, például Hong Gemjong (홍개명, Hong Gae-myeong) Hjolma (Hyeolma) (혈마, „Véres ló”, 1928) című filmjének nyolc tekercséből csak három maradt meg, I Gjuhvan (이규환, 李圭煥; 1904–1982, Lee Gyu-hwan) Imdzsa omnun narutpe (Imja eomneun narutbae) (임자 없는 나룻배, „Senki kompja”) című filmjéből pedig mintegy 300 méternyi szalagot vágtak ki a cenzorok.[1]
A hangosfilm megjelenése
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/hu/thumb/e/e5/Chunhyangcheon_1935_2.jpg/220px-Chunhyangcheon_1935_2.jpg)
Az 1930-as évek technikai fejlődésének egyik úttörője volt I Phiru (이필우, 李弼雨; 1897–1978, Lee Pil-woo) operatőr, aki számos tanítványának adta át tudását, közöttük a testvéreinek. Öccse, I Mjongu (이명우, 李明雨, Lee Myeong-u) Cshunhjangdzson (Chunhyangjeon) (춘향전) című filmjéhez saját maga fejlesztett hangtechnikát (bár japán segítséggel), ezzel létrejött az első koreai hangosfilm.[1] I (Lee) azután utazott Kínába és Japánba a hangosfilmet tanulmányozni, hogy 1930-ban Koreában bemutatták a Paramount on Parade című amerikai filmet. A japánok az amerikai RCA Photophone rendszer alapján létrehozták a saját rendszerüket (Cucsihasi, 土橋), ezt vette át I (Lee) is. Bár a technika kezdetleges volt és amatőrnek hatott, emiatt a kritikusok negatívan fogadták, a nézőket lenyűgözte az első hazai hangosfilm.[8]
A kezdeti bukdácsolás ellenére a hangosfilmek hamar átvették a vezetést, 1936-ban már a bemutatott filmek felét tették ki. Ekkor jelent meg például az első zenés film, a Nore Csoszon (Norae Joseon) (노래 조선, „Csoszoni dalok”), valamint az Arirang 3 (아리랑 3편), Na Ungju (Na Woon-gyu) filmsorozatának harmadik és egyetlen hangos része. A hangosfilm elterjedése a színjátszást is megváltoztatta, kellemes orgánumú színpadi színészek és színésznők számára teremtett lehetőséget a filmvásznon, mint No Dzsesin (노재신, 盧載信; 1916–2003, No Jae-sin), I Dzsongcshol (이종철, 李鍾哲; 1909–1972, Lee Jong-cheol) vagy Mun Jebong (문예봉, 文藝峰; 1917–1999, Mun Ye-bong). A vezető rendezők jó része külföldön, Japánban vagy Németországban tanult, a korszakra pedig a koprodukciók voltak jellemzőek, leginkább technikai okok miatt: Koreának egyszerűen szüksége volt a tapasztalt japán mérnökök segítségére az egyre fontosabbá váló hangosfilm technikai problémáinak megoldására.[8]
A koprodukciók és az erős japán cenzúra ellenére a koreai filmesek elkezdték megtalálni saját hangjukat, azáltal, hogy összehasonlították filmjeiket a japán és nyugati alkotásokkal. Jellemzőek lettek a koreai folklórból, a csoszoni (joseoni) időkből merítkező alkotások, az 1938-ban megtartott első koreai filmfesztiválon például az Arirangot választották a legjobb némafilmnek, és az 1937-ben bemutatott Simcshongdzson (Simcheongjeon)t (심청전) a legjobb hangosfilmnek. Az Arirang egy faluban játszódik, vidéki emberek életét mutatja be, a Simcshongdzson (Simcheongjeon) pedig egy népszerű phanszori (pansori)történet zenés feldolgozása.[8]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/%EC%82%AC%EB%9E%91%EC%9D%98%EB%A7%B9%EC%84%9C_%E6%84%9B%E3%81%AE%E8%AA%93.jpg/220px-%EC%82%AC%EB%9E%91%EC%9D%98%EB%A7%B9%EC%84%9C_%E6%84%9B%E3%81%AE%E8%AA%93.jpg)
1935 és 1939 között Korea 26 filmet készített, melyek közül számos irodalmi mű feldolgozása volt. Az egyik ilyen a Pak Kicshe (박기채, 朴基采; 1906–?, Park Gi-chae) rendezte Mudzsong (Mujeong) (무정, „Szívtelen”) című film I Gvangszu (Lee Gwang-su) azonos című regényéből.[8] 1940-t követően a cenzúra még szigorúbb lett, a japán vezetés életbe léptetett egy új filmrendeletet, aminek értelmében a moziknak japán háborús propagandafilmeket kellett vetíteniük, ki kellett tűzniük a birodalmi zászlót és a háborút támogató szlogeneket kellett felvonultatniuk minden vetítés előtt. A koreai filmgyártás drasztikusan visszaesett. Összesen hat film készült 1940-ben, mindegyik japán propagandát terjesztett, például integrálást Japánnal és háborús részvételre ösztönözte a koreaiakat. Akik nem voltak hajlandóak kollaborálni a japán filmtörvénnyel, emigráltak.[8]
1942-re a helyzet még súlyosabbá vált, a magán disztribútorokat erőszakkal bezárták, a filmdisztribúciót koloniális vállalat vette át, a koreai nyelvű filmek terjesztését betiltották, csak japán nyelven lehetett filmet gyártani. Az állami filmvállalatnál számos koreai rendező dolgozott a japánok keze alá, akik az 1945-ös felszabadulást követően propagandafilmek gyártásáról a függetlenséget éltető filmek készítésére álltak át.[8][5]
A korszakból összesen 11 film maradt fenn, ezek kópiáját Kínából, Japánból és Oroszországból sikerült visszaszerezni:[8]
- Mimong (미몽, „Édes álom”), rendezte: Jang Dzsunam (양주남, 梁柱南; 1912–, Yang Ju-nam), 1936
- Simcshongdzson (심청전, „Sim Cshong története”, Simcheongjeon), rendezte: An Szongjong (안석영, 安夕影; 1901–1950, An Seok-yeong), 1937
- Kunjong jolcsha (군용 열차, „Katonai vonat”, Gunyong yeolcha), rendezte: Szo Gvangdzse (서광제, 徐光霽; 1901–?, Seo Gwang-je), 1938
- Ohva (어화, „Halásztűz”, Eohwa), rendezte: An Cshorjong (안철영, 安哲永; 1909–?, An Cheol-yeong), 1939)
- Pandoi pom (반도의 봄, „A Koreai-félsziget tavasza”, Bandoui bom), rendezte: I Bjongil (이병일, 李炳逸; 1910–1978, Lee Byeong-il), 1941
- Csip omnun cshonsza (집 없는 천사, „Hajléktalan angyal”, Jib eomneun cheonsa), rendezte: Cshö Ingju (Choi In-gyu) (최인규, 崔寅奎; 1911–?), 1941
- Csivonbjong (지원병, „Önkéntes”, Jiwonbyeong), rendezte: An Szongjong (An Seok-yeong), 1941
- Mangnui kjolszade (망루의 결사대, „Az őrtorony öngyilkos osztaga”; japánul: 望楼の決死隊, Bóró no kessitai, Mangnu-ui gyeolsadae), rendezte: Imai Tadasi (今井 正, 1912–1991), 1943
- Csoszon hehjop (조선해협, „Csoszon szorosai”, Joseon haehyeop), rendezte: Pak Kicshe (박기채, 朴基采; 1906–?, Park Gi-chae), 1943
- Csomun moszup (젊은 모습, „A fiatalság portréja”; japánul: 若き姿, Vakagi szugata, Jeomeun moseup), rendezte: Tojoda Siró (豊田 四郎, 1906–1977), 1943
- Szarangi mengszo (사랑의 맹서, „A szerelem fogadalma”, Sarangui maengseo), rendezte: Cshö Ingju (choi In-gyu), 1945
A kettészakadt Korea filmművészete
Észak-Korea filmművészete
![]() | Bővebben: Észak-Korea filmművészete |
Dél-Korea filmművészete
![]() | Bővebben: Dél-Korea filmművészete |
Jegyzetek
- ↑ a b c KOBIZ 2
- ↑ Kim, So-young: Korean Film History and 'Chihwaseon' (PDF). Korean Film Council. [2008. október 2-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. február 17.)
- ↑ a b Korea Times
- ↑ a b c d e KOBIZ 1
- ↑ a b c d Paquet
- ↑ a b Yonhap
- ↑ Joseon Films in Newspaper Articles in 1926. Korean Film Archive. (Hozzáférés: 2017. március 8.)
- ↑ a b c d e f g h KOBIZ 3
Források
- ↑ KOBIZ 1: The Exhibition of Moving Pictures and the Advent of Korean Cinema 1897~1925, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 2: The Japanese Colonial Period, Heyday of Silent Films 1926~1934, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 3: The Sound Film and Militarism 1935~1945, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 4: Liberation and the Korean War 1945~1953, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 5: The Revival the Film Industry 1954~1962, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 6: The Korean Cinema Renaissance and Genre Films 1963~1971, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 7: The Authoritarian Period and a Depression in the Film Industry 1972~1979, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 8: The New Military Regime's Rule over Culture and the Advent of The New Films Culture 1980~1987, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 9: The New Korean Cinema Movement 1988~1995, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ KOBIZ 10: The Growth and Outlook of The Korean Cinema 1966~Present, Korean Cinema: from Origins to Renaissance (PDF), Korean Film Council. Hozzáférés ideje: 2017. március 1.
- ↑ Korea Times: Robert Neff: (49) Motion picture first came to Korea at turn of 20th century. The Korea Times, 2010. december 12. (Hozzáférés: 2017. március 1.)
- ↑ Paquet: Darcy Paquet: A Short History of Korean Film. Koreanfilm.org. (Hozzáférés: 2017. március 1.)
- ↑ Yonhap: Eulogies for legendary director Na Woon-gyu discovered. Yonhap News, 2016. szeptember 28. (Hozzáférés: 2017. március 8.)
További információk
A Wikimédia Commons tartalmaz Koreai filmművészet témájú kategóriát.
- A Koreai Filmarchívum YouTube-csatornája, angolra feliratozott régi koreai filmekkel
- A Koreai Filmarchívum gyűjteménye a Google Art Project oldalán
Korea-portál
Filmművészetportál