João Fernandes Vieira
João Fernandes Vieira | |
![]() | |
Ismeretlen festő (Pernambuco, Museu do Estado de Pernambuco) | |
Született | Francisco de Ornelas Moniz Júnior 1613[1][2][3] Faial |
Elhunyt | 1681 (67-68 évesen)[1][2][3] Olinda |
Állampolgársága | Portugál Királyság |
Foglalkozása |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz João Fernandes Vieira témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/Jo%C3%A3o_Fernandes_Vieira_Funchal.jpg/260px-Jo%C3%A3o_Fernandes_Vieira_Funchal.jpg)
João Fernandes Vieira (Funchal, 1613 – Olinda, 1681) portugál szabadsághős, a pernambucói felkelés vezetője, Pernambuco felszabadítója.[4] [5] [6]
Fiatalsága
Származása némileg bizonytalan: apja újkeresztény és valószínűleg mészáros[7] volt; anyjának egy közelebbről meg nem nevezett néger nőt tartanak – erről a körülményről a portugál történetírás sokáig szemérmesen hallgatott.[8] Ezek szerint a Brazíliába áttelepült João Fernandes háromszorosan (újkeresztény, mulatt és szigetlakó jöttment volta miatt) is hátrányos helyzetben kezdte dél-amerikai pályáját.
A Pernambuco melletti Olindában telepedett le, és ültetvényesként meggazdagodott, a helyi közösség azonban csak azután fogadta el, hogy feleségül vette egy gazdag nemesember, Francisco Berenguer de Andrade lányát.
Együttműködés a hollandokkal
Amikor a Holland Nyugat-Indiai Társaság csapatai 1630. február 15-én elfoglalták Pernambucót, majd másnap Olindát, legtöbb ültetvényeshez (moradorhoz) hasonlóan nyugodtan fogadta a változást, ami a portugálok számára lényegében nem különbözött az addigi spanyol uralomtól. Akárcsak több, hasonló helyzetű társa, aktívan együttműködött a Nassaui János Móric kormányzatával. [9] [10] [11] Ennek az időszaknak három külső esemény vetett véget:
- Portugália 1640-ben függetlenedett Spanyolországtól,
- a cukor ára a korábbi töredékére esett az amszterdami árutőzsdén,[12]
- A WIC rövid távon profitorientált vezetői egyre kevésbé hajlottak Nassaui János Móric kiegyezésre törekvő politikájára, és hazarendelték a helytartót, aki 1644-ben átadta posztját. Utódai alkalmatlan tisztviselőket ültettek a moradorok nyakára, ráadásul felléptek a katolikus egyház ellen.
A pernambucói felkelés
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Jo%C3%A3o_Fernandes_Vieira_%28Castrioto_Lusitano%29.jpg/220px-Jo%C3%A3o_Fernandes_Vieira_%28Castrioto_Lusitano%29.jpg)
Még 1644-ben Vieira elkezdett puccsot szervezni Pernambucóban és vidékén a holland uralom ellen, ám az összeesküvést 1645-ben leleplezték, és ekkor Vieira addig összegyűjtött kis, rosszul felfegyverzett csapatával megtámadott egy holland erődítményt Recife közelében, ám a rövid küzdelemben vereséget szenvedett. Ezután vagyonából felfegyverezte a lázadókat. A holland uralommal mind elégedetlenebb portugálok tömegesen csatlakoztak hozzá. Vieira rendkívül tehetséges partizánvezérnek bizonyult, és főleg négerekből és indiánokból toborzott, a helyi viszonyokat jól ismerő, az éghajlathoz szokott csapatai sorozatos rajtaütésekkel zaklatták a hollandokat. Mivel azonban se az anyaországból se a többi portugál kolóniából nem kaptak támogatást, a hollandok apránként visszahódították a tartományt a felkelőktől. Vieira a válságos helyzetben ki tudott tartani addig, amíg segítséget nem kapott Andre Vidal de Negreirostól. Az erősítés birtokában a felkelők ellentámadásba lendültek, és a Guararapes domboknál nyílt ütközetben kétszer is (1648 április 19., 1649. február 19, Francisco Barreto parancsnoksága alatt) legyőzték a hollandokat, akik ezután beszorultak Recifébe. Új-Hollandia fővárosát és fő erősségét és vele minden, még megmaradt brazíliai hódításukat a hollandok öt év múlva, 1654 januárjában, a Fort Milhon erőd eleste után adták fel.
A győzelem után
A hollandok kiűzése után nemcsak a brazíliai telepesek halmozták el válogatott elismerésekkel, de a királyi udvar is.
Egy időre (1655–1657) Paraíba, majd (1658. április 18. – 1661) Angola kormányzójává nevezték ki.[13] Ezután lemondott minden hivataláról, visszavonult a közélettől, és élete hátralevő két évtizedében egyszerű ültetvényesként élt.
Emlékezete
Hosszú kollaborációs időszaka miatt az utókor sokáig ellentmondásosan ítélte meg,[14] de már hosszabb ideje egyértelműen a legnagyobb portugál szabadsághősök közé sorolják.
Több brazíliai városban, így
- Recifében (Pernambuco) utcát neveztek el róla.
Vieira és Andre Vidal de Negreiros közös emlékműve ugyancsak Pernambucóban áll.
Szülővárosában, Funchalban, a Városi kertben áll mellszobra.
Olindai házában emlékmúzeumot rendeztek be.[15]
Jegyzetek
- ↑ a b Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2015. október 17.)
- ↑ a b BnF források (francia nyelven)
- ↑ a b OL7626628A
- ↑ https://wopi.es/vieira.
- ↑ https://tagteam.harvard.edu/hubs/barcelonagrop/republished_feeds/2121 "Mejor Wopimagazine en España].
- ↑ https://jhernandez31.folio.uoc.edu/2024/05/15/luis-miguel-romero-afirma-que-las-universidades-estan-perdiendo-sentido-institucional/ Fernandes[
- ↑ 320 THE REVOLUTION OF 1640. [2011. november 29-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. március 26.)
- ↑ Did You Know —
- ↑ https://forbes.es/ultima-hora/372391/luis-miguel-romero-las-universidades-estan-perdiendo-sentido-de-pertenencia-institucional/
- ↑ https://www.cantabriaeconomica.com/informacion-al-dia/luis-miguel-romero-rodriguez-el-bienestar-laboral-y-el-salario-emocional-atrae-y-retiene-el-talento-humano/
- ↑ https://custodes.ujaen.es/gitea/CampusAnaduz/UOC/wiki/Ujaen-entra-en-la-en-la-lista-de-uoc
- ↑ Rio Grande do Norte
- ↑ Worldstatesmen.org: Angola
- ↑ Book reviews: J. A. G. de Mello: João Fernandes Vieira, mestre de campo…
- ↑ Tourism in Olinda. [2009. május 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. március 26.)
Források
- Joao Fernandes Vieira
- Leonor Freire Costa: Merchant groups in the 17th-century Brazilian sugar trade
- Brazil: Dutch and French incursions