Francia–spanyol háború (1683–1684)
Francia–spanyol háború (1683–1684) („egyesítési háború”) | |||
XIV. Lajos „egyesítési politikája” | |||
![]() | |||
XIV. Lajos hadai beveszik Luxemburgot, 1684. (Adam Frans van der Meulen festménye) | |||
Dátum | 1683. október 26. – 1684. augusztus 15. | ||
Helyszín | Spanyol-Németalföld, Elzász, Saar-vidék | ||
Casus belli | XIV. Lajos területi igényei Spanyol-Németalföldön. | ||
Eredmény | Francia győzelem, regensburgi fegyverszünet (1684). | ||
Terület- változások | Franciaország 20 évre megszerzi Luxemburgot, Strasbourg-t, Elzász egy részét, és a Saar-vidéket. | ||
Harcoló felek | |||
Az adatok megjelenítéséhez kattints a cím mellett található „[kinyit]” hivatkozásra. | |||
| |||
Parancsnokok | |||
Az adatok megjelenítéséhez kattints a cím mellett található „[kinyit]” hivatkozásra. | |||
|
![]() |
---|
• Francia–spanyol háború (1635–1659) • Fronde (1648–1653) • Pireneusi béke (1659) • Devolúciós háború (1667–1668) • Aacheni béke (1668) • Francia–holland háború (1672–1679) • Északi háború (1674–1679) • Nijmegeni béke (1678) • Saint-germaini béke (1679) • Francia–spanyol („egyesítési”) háború (1683–1684) • Regensburgi fegyverszünet (1684) • Augsburgi liga (1686) • Pfalzi örökösödési háború (1688–1697) • Rijswijki béke (1697) • Spanyol örökösödési háború (1701–1714) • Utrechti béke (1713) • Rastatti béke (1714) • Badeni béke (1714) |
Sablon:XIV. Lajos háborúi
|
Az 1683–84-es francia–spanyol háború, francia szóhasználatban „(újra)egyesítési háború” (guerre des réunions) egy viszonylag rövid ideig tartó katonai konfliktus volt a Francia Királyság és a Spanyol Királyság között. XIV. Lajos francia királyt nem elégítették ki korábbi hódító hadjárataiban – az 1667–1668-as devolúciós háborúban és az 1672–1679-es francia–holland háborúban – elért területi gyarapodások. További területeket kívánt szerezni elsősorban Spanyol-Németalföld rovására. Kormánya 1679–1682 között az „egyesítési politikát” (politique des réunions) folytatta, azaz a békeszerződések joghézagait kihasználva, diplomáciai és jogi manőverekkel való megalapozás után, XIV. Lajos hadserege békeidőben, hadüzenet nélkül megszállta az igényelt területeket. A kisebb konfliktusok sorozata fokozatosan eszkalálódott, míg 1683-ban a szorongatott Spanyolország formálisan is hadat üzent, ekkor robbant ki a „hivatalos” háború.
Spanyolországot cserben hagyták szövetségesei, Hollandia és a Német-római Birodalom, ezért hamarosan békét kellett kérnie. A háborút az 1684. augusztus 15-én megkötött regensburgi fegyvernyugvási szerződés (Trêve de Ratisbonne) zárta le, ebben a hadviselő felek húsz évnyi fegyvernyugvásban állapodtak meg, elfogadva a status quót.
Előzmények
Ez a háború a korábbi devolúciós háború (1667–1668) és francia–holland háború (1672–1679) közvetlen következménye volt. A Hollandia elleni győzelem ellenére XIV. Lajos elégedetlen volt az elért területi nyereségekkel. Még 1679-ben elbocsátotta külügyminiszterét, Pomponne márkit, helyére Colbert pénzügyminiszter tehetséges öccsét, Charles Colbert de Croissy márkit nevezte ki. Az új külügyminiszter dolgozta ki és javasolta a királynak azon diplomáciai és katonai manőver-sorozatot, amelyet a „birtok-egyesítések politikájának” (politique des réunions) neveztek.
XIV. Lajos a sikeres háború végeztével sem oszlatta fel hadseregeit. Teljes létszámban (280 000 fő) fegyverben tartva, hatékony eszközként használta őket „birtok-egyesítő” politikájának (Réunions) keresztülerőszakolásában. A királyság határainak védelmére XIV. Lajos hatalmas erődrendszer kiépítésébe kezdett. Vauban márki, tábornagy (1633–1707) 160 új erődítményt létesített vagy korszerűsített Franciaország szárazföldi és tengeri határai mentén. Erre a bázisra építve kezdte meg XIV. Lajos a lépésenkénti terjeszkedést.
A francia „egyesítési politika”
Az 1683–84-es francia–spanyol háború, amit a franciák következetesen az „egyesítések háborújának” (guerre des réunions) neveznek, nem hirtelen robbant ki. 1679–1682 között éveken át tartó diplomáciai és katonai manőversorozat előzte meg, amelynek keretében Franciaország – békeidőben – kisebb-nagyobb területeket ragadott el Spanyolországtól és szövetségeseitől, azon a jogcímen, hogy a rosszul megszövegezett békeszerződések révén ezek is a francia koronát illetik.
Új külügyminiszterének, Croissy márkinak tanácsára XIV. Lajos már 1679-ben „egyesítő kamarákat” (chambres des réunions) állított fel, amelynek tagjai tanult jogászok és történettudósok voltak. E bizottságokat a király azzal bízta meg, hogy vizsgálják át az elmúlt években Franciaország által megkötött összes békeszerződés területi rendelkezéseit. A harmincéves háborút lezáró, 1648-as vesztfáliai béke, a devolúciós háborút lezáró, 1668-as aacheni békeszerződés és a francia–holland háborút lezáró, 1679-ben kötött nijmegeni békeszerződés rendelkezései alapján Franciaország számos kisebb-nagyobb területet szerzett meg. Az egyesítő kamaráknak – a szerződések és a birtokviszonyok aprólékos átvizsgálásával – meg kellett állapítaniuk, Franciaország ténylegesen megkapta-e valamennyi neki járó területet, minden olyan földdel és csatolt birtokkal („dépendences”-okkal) együtt, amelyek valaha ezekhez tartoztak, ezeknek részei voltak.
Korabeli szokásjog szerint, ha egy uralkodó megszerzett egy várost, ezzel megszerezte a jogot a város saját birtokaira, és a környező vidékre (falvakra, termőföldekre). Például Elzász a 17. századtól kezdve eltérő birtokterületek valóságos szövevényéből, „patchwork”-jéből állt össze. 1648-ban Franciaország megszerezte az osztrák Habsburgok birtokát, a Sundgaut, egy aránylag kis területet, Mulhouse-tól délre. A nijmegeni békeszerződés lényegében helybenhagyta ezt a helyzetet, XIV. Lajos azonban úgy értelmezte, teljes szuverén jogot szerzett mindazokra a „maradék” területekre is, amelyek még a Német-római Birodalomhoz tartoztak. 1679-től kezdve az egyesítő kamarák megbízást kaptak, hogy nyomozzák le és vizsgálják ki e területek jogállását. Ehhez nagy mennyiségű helyi (tehát német-római birodalmi) joganyagot is fel kellett kutatniuk. Ugyanezt az eljárást folytatták le a Luxemburg és a Spanyol-Németalföld határvidékén is. A legnagyobb ilyen királyi vizsgálóbizottság a lotaringiai Metzben működött.[1]
A békeszerződésekben számos esetben hanyagul, vagy félreérthetően írták körül a tárgyalt területek és birtokok határvonalait. Amennyiben a francia kormánybizottságok olyan területekre találtak, amelyekről bizonyítható volt, hogy korábban függelékei voltak a békeszerződésekben Franciaországhoz került valamelyik tartománynak, akkor a korona ezekre a „plusz” területekre is bejelentette igényét, „egyesítés” jogcímén. Ez volt XIV. Lajos király ún. „egyesítési politikája” (politique des réunions), amelynek jogalapját a jogászi kamarák dolgozták ki: „megvizsgálták” az igényeket, és mindig a király elvárásának megfelelő ítéletet hoztak. A döntést közölték az érintett területek fejedelmével vagy elöljáróságával, felszólítva őket, vessék alá magukat a francia joghatóságnak.[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Louis_XIV_receiving_the_keys_of_Strasbourg-Constantyn_Francken-f3791425.jpg/250px-Louis_XIV_receiving_the_keys_of_Strasbourg-Constantyn_Francken-f3791425.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9d/Louis_de_Crevant_%281628-1694%29.jpg/180px-Louis_de_Crevant_%281628-1694%29.jpg)
Az egyesítések „folyamatba tétele”
Az igénybejelentés után a francia hadsereg hadüzenet nélkül bevonult az „egyesítendő” területekre. A lakosság, és a helyi elöljáróságok általában a franciákkal szimpatizáltak. A helyi hatóságok, megfelelő fegyveres erő híján befejezett tény elé kerültek, nem tanúsítottak komolyabb ellenállást. A spanyol helyőrségeket kivonták, csak elszigetelt csetepatékra került sor. A „furcsa háborúban” elfoglalt területeket a Francia Királysághoz csatolták. A spanyol kormány tiltakozó jegyzékeket küldött Párizsba, eredménytelenül.
A Lajos által igényelt területek főleg a Spanyol-Németalföldön és a Német-római Birodalom nyugati végvidékén (elsősorban Elzászban) feküdtek. A megszerzendő nyílt vidékek azonban védtelenek voltak az erős helyőrségi városok birtoklása nélkül. A frissen megszerzett Elzász megtartásához Lajosnak le kellett foglalnia Strassburgot, a hatalmas luxemburgi erődítmények megszerzése pedig a Spanyol-Németalföldi szerzemények biztosításához volt szükséges.
A terjeszkedés az apróbb városok és azok „dépendence”-aik „egyesítésével” kezdődött. 1680 augusztusában XIV. Lajos megszállta Elzász azon területeit, amelyekről az egyesítési kamarák úgy döntöttek, ezek az 1648-ban megszerzett 10 városhoz csatolt részeknek tekintendők. 1681-ben XIV. Lajos hatalmas erejű hadsereggel körülzárta a Német-római Birodalomhoz tartozó Strassburg szabad várost. Rövid ostromzár után, 1681 szeptemberében a város megadta magát.1681. október 8-án a francia királyi hadsereg bevonult Strassburgba. Még ugyanebben az évben XIV. Lajos bekebelezte az egész elfoglalt Elzászt, ezzel elejét vette, hogy Strassburgon keresztül német-római császári támadások érjék.
A Milánó felé tekintő XIV. Lajos „mellékesen” délkeleten, az Alpokon át is terjeszkedett, a Savoyai-ház uralma alatt álló Piemont rovására. (A Savoyai-ház a Német-római Birodalom hűbérese volt, de francia csapatok szabadon átvonulhattak Savoya és Piemont területén Lombardia felé). 1681 szeptemberében Franciaország megszállta a stratégiai helyzetű Casale Monferrato erődöt, Lombardia és Mantova kapujában. Ezzel és a nyugat-piemonti Pignerol (Pinerolo) erődjével harapófogóba zárta a Savoyai Hercegség nagy részét, és bejelentette igényét a Milánói Hercegségre, a Spanyol Királyság birtokára.
A francia nagyhatalom Észak-Amerikában is terjeszkedett. René de La Salle Québec-ből kiindulva feltárta a Nagy-tavak vidékét és Michigant (1678–1679), teljes hosszában végighajózta a Mississippi folyót (1682) és kijutott a Mexikói-öbölbe. 1682. április 9-én-én megalapította Louisiana francia gyarmatot. E területek egészen 1762-ig, a hétéves háborút lezáró fontainebleau-i békeszerződésig a Francia Királyság birtokában maradtak.
1679 és 1683 között XIV. Lajosnak számos Habsburg-tartományt sikerült megszereznie. „Egyesítette” saját országával Vaudémont grófságot (Comté de Vaudémont), a korábban Lotaringiához tartozott Saarburg (Sarrebourg) városát, a Nassau–Saarbrückeni grófságot (Comté de Nassau–Sarrebruck), a Vogézekben lévő ősi Salm grófságot (Comté de Salm-en-Vosges), a Luxemburgi grófság területének egy részét, a Saar-vidéki Homburg (Hombourg) városát, a Pfalz–Zweibrücken Hercegséget (németül Herzogtum Pfalz–Zweibrücken, francia nevén Principauté du Palatinat-Deux-Ponts), a Franche-Comté-béli Montbéliard Hercegséget (Principauté de Montbéliard), továbbá Weißenburg (Wissembourg) és Straßburg (Strassbourg) városait, Alsó-Elzász egy részével együtt.
A Spanyol Királyság külpolitikailag elszigetelődött, sehonnan sem számíthatott támogatásra. Szövetségese, a Holland Egyesült Tartományok Köztársasága, alig 5 évvel a legutóbbi, nagy vérveszteséggel járt francia–holland háború után nem vállalhatta egy újabb konfliktus kockázatát. A főkormányzói hatalom helyreállítása miatt polgárháborúval fenyegető, bizonytalan belső helyzet állt elő Hollandiában. Amszterdam küldöttei a békét, Orániai Vilmos herceg, főkormányzó (Stathouder) képviselői a háborút pártolták. I. Lipót német-római császár sem tudott segítséget küldeni madridi unokafivérének, mivel ugyanezekben a hónapokban 1683. júliusában XIV. Lajos szövetségese, az Oszmán Birodalom történetének legnagyobb offenzíváját indította meg a Német-római Birodalom keleti határán, részben XIV. Lajos bátorító üzeneteinek köszönhetően. Az oszmán hadsereg három hónapon át ostromolta Bécset. Lipót császár hadai le voltak kötve Keleten.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/74/Siege_of_luxembourg.jpg/250px-Siege_of_luxembourg.jpg)
A „hivatalos” háború kirobbanása
A békeidőben elkövetett nyílt, sorozatos agresszió súlyos fenyegetést jelentett Spanyolországnak. A spanyol kormány hevesen tiltakozott németalföldi területeinek elragadása és a spanyol korona területein állomásozó francia katonaság miatt.[2] Végül 1683. október 26-án a spanyol kormány ultimátumot küldött XIV. Lajosnak, ezzel hivatalosan is kitört a háború a két ország között. 1683 novemberében XIV. Lajos hadserege megindult, és elfoglalta a spanyol-németalföldi Kortrijk (Courtrai) erődített városát, majd a Spanyol-Németalföld keleti részét. Kortrijk erődítményrendszerét Vauban marsall utasítására 1684-ben lerombolták, az nem is épült többé újjá, egyetlen épen maradt része a ma is látható, középkori eredetű „Broeltorens” ikertornyok, a Leie folyó fölött.
1684-ben XIV. Lajos megszerezte a Pfalzi Választófejedelemséget (Kurpfalz) is, ennek helyén létrehozta a francia Saar-vidék tartományt. Hadai elfoglalták a Schelde folyó alsó szakaszát, kézre kerítve Flandria nagy területeit. Bevették Diksmuide (Dixmude) erődített városát is.
Az 1555 óta a spanyol koronához tartozó Luxemburg elutasította a meghódolást. Védőit német–római birodalmi csapatok is erősítették. 1684. április 29. a franciák ostrom alá vették, és két hónapon át tartó ostrom után 1684 júniusában elfoglalták az erődrendszert. XIV. Lajos – az „egyesítési politika” jegyében – saját országához csatolta a Luxemburgi grófságot is. A csatamezőkön a francia csapatok – ahogy a korábbi háborúkban – mindenütt legyőzték a spanyolokat.
Az „egyesítési háborút” – viszonylagos rövidsége ellenére – kifejezetten véres és pusztító konfliktusként tartják nyilván. XIV. Lajos katonai tanácsadói rendkívül durva módszereket alkalmaztak a hadjárat során, hogy az ellenséges parancsnokokat mielőbbi megadásra bírják. Az egyik csata során Louvois márki utasítására Montal grófja Charleroi környékén 20 falut égettek porrá megtorlásul, mert korábban a spanyolok felégettek két szérűt egy francia falu határában. Louvois külön hangsúlyozta, hogy a 20 faluban egyetlen ház sem maradhat épen.[3]
- Duquesne flottája Algírt löveti, 1682. július–augusztus.
- Duquesne flottája Algírt löveti, 1683. Le Vacher kivégzése.
- Francia hadihajó spanyol gályák ellen harcol, 1684.
- Duquesne tengernagy Genovát löveti, 1684.
- Duquesne tengernagy Genovát löveti, 1684.
Közben a Földközi-tengeren már 1681 óta folyt Franciaország külön háborúja az Oszmán Birodalom hűbéres állama, az Algíri Régensség ellen is.[4] Abraham Duquesne francia ellentengernagy (chef d’escadre) flottája 1682-ben és 1683-ban is tüzérséggel bombázta Algírt, hogy az elfogott keresztény foglyok kiadatását kikényszerítse. Válaszul az algíri török helytartó 1683. július 26-án ágyúcső elé kötöztette és kivégeztette Jean Le Vacher atyát, Franciaország algíri konzulját. A franciák megtudták, hogy Genova kikötőjén keresztül hadianyag-utánpótlás jutott Algírba, sőt ugyanott Lombardia biztosítására küldött spanyol katonák partraszállítását engedélyezték. Megtorlásul Duquesne flottája 1684. május 17-én felvonult a város előtt, és ágyútűz alá vette a kikötőt. A 12 napon át tartó bombázás tűzvészt idézett elő, a genovai kikötő teljesen elpusztult. Genova dózséjának a francia király lába elé borulva kellett megalázkodnia, és városának kegyelmet kérnie.[5] (Duquesne protestáns volt, ezért Lajos megtagadta admirálisi kinevezését, kárpótlásul d’Étampes márkijává nevezte ki, és jelentős földbirtok-adománnyal jutalmazta.) A francia hadviselés kíméletlenségét látva a Holland Egyesült Tartományok is meghátráltak. Bár a Spanyol-Németalföld elleni sikeres francia offenzíva Hollandiát is fenyegette, 1684. június 29-én mégis felmondták a Habsburg Spanyolországgal kötött katonai szövetségét.[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/31/France-1684.jpg/250px-France-1684.jpg)
A háború lezárása
Maga az aktív háború csak néhány hónapig tartott. Spanyolország senkitől sem várhatott segítséget, néhány csatavesztés után szinte azonnal fegyverszünetet kellett kérnie. I. Lipót császárnak is sürgős volt a megegyezés, a (magyarországi) török front megtörése és az ott megnyílt hatalmas terület-hódítási lehetőség miatt. Megkezdődött a Szent Liga háborúja a török hatalom kiszorítására Európából. XI. Ince pápa közbenjárására XIV. Lajos úgy döntött, a kialakult politikai helyzetben átmenetileg felfüggeszti a támadó háborút az oszmánok ellen küzdő Habsburgok hátában, ezért ő is elfogadta a fegyverszüneti tárgyalások felvételét.
Sietős tárgyalások kezdődtek a kelet-bajorországi Regensburgban (francia nyelvű dokumentumokban Ratisbonne-ban) a Német-római Birodalom és Franciaország küldöttei között. 1684. augusztus 15-én megkötötték a regensburgi fegyvernyugvási szerződést (franciául: Trêve de Ratisbonne, németül: Regensburger Stillstand). Ebben XIV. Lajos 20 évnyi fegyvernyugvásban egyezett meg a Lipót császárral, a status quo alapján. A magára maradt Spanyolországnak nem maradt más választása, augusztus 20-án csatlakozott az egyezményhez. A regensburgi megállapodásban XIV. Lajos elismertette összes addigi fegyveres hódítását, amelyet Spanyolország és a Német-római Birodalom rovására realizált. A Spanyol-Németalföldi szerzemények mellett 20 évnyi időtartamra megtarthatta a Birodalomtól elragadott Luxemburgi Hercegséget, Strassburgot, Elzász északi felét és a Saar-vidéket is. Vitás területi kérdésekben Lajos a saját unokabátyját, II. Károly angol királyt kérte fel közvetítőnek és döntőbírónak. A Francia Királyságnak hosszú ideig semmilyen ellenséges veszéllyel nem kellett számolnia. A 20 évre megkötött fegyverszünetnek elvileg 1704-ig ki kellett volna tartania.
Következmények
A regensburgi megállapodást hatalmas sikerként ünnepelték Franciaországban. XIV. Lajos nem hagyott kétséget afelől, hogy a fegyvernyugvást végleges hódításnak tekinti, és a következő években minden politikai törekvése e véglegesség elismertetésére irányult.
Bécs 1683-as török ostromának visszaverése és a keresztény koalíció kahlenbergi győzelme után, 1684 januárjában Lipót császár amnesztiát adott a neki behódoló magyarországi bujdosóknak és kurucoknak, majd áprilisban megindította csapatait Magyarország teljes meghódítására. A hódítás váltakozó sikerrel haladt. I. Lipót császár joggal remélhette, hogy a hosszú időre megkötött fegyvernyugvás biztosítja a hátát nyugaton, és elegendő időt ad az áhított keleti (magyarországi és balkáni) hódításokra. A francia egyesítési kamarákat, amelyek betöltötték feladatukat, XIV. Lajos 1686 folyamán feloszlatta. 1686-ban a Szent Liga csapatai elfoglalták Buda várát.
A 20 évre tervezett fegyvernyugvás azonban csupán 4 évig tartott. A francia Bourbonok és az osztrák–spanyol Habsburgok ellentéte továbbra is fennmaradt. A császári csapatok keleti fronton elért elsöprő sikerei XIV. Lajos királyt hamarosan arra indították, hogy felújítsa a Birodalom elleni háborút. Támogatást nyújtott a törököknek és a Habsburg-ellenes kuruc felkelőknek is. 1688-ban aztán a rajnai fronton is kirobbant a két nagyhatalom közötti pfalzi örökösödési háború, amely már 9 éven át pusztított Európában (1688–1697). Az ezt lezáró 1697-es rijswijki békeszerződés aztán részben megsemmisítette az „egyesítésekből” keletkezett francia területfoglalásokat, kivéve Elzászt, amely végleg francia birtokká vált.
A háború elnevezése
Ezt az eseménysorozatot, az 1683–84-es spanyol–francia háborúval együtt, a hivatalos francia szóhasználat következetesen guerre des réunionsnak, azaz „egyesítési” vagy „újraegyesítési háború”nak, betű szerint az „egyesítések háborújá”nak nevezi. (A francia réunion szó kétféle szellemben fordítható magyarra: az igényelt birtokokat, függelékeket de jure „újraegyesítik” a korábban hozzájuk tartozó, de Franciaországhoz került központjukkal, illetve „egyesítik” őket a Francia Királysággal (azaz de facto elfoglalják őket). A háborút más (angol, német) történészek is a francia réunion szó átvételével jelölik meg: Reunionskrieg, War of the Reunions). Egyes történészek az „(újra)egyesítési háborúk” megjelölést kiterjesztő értelemben alkalmazzák a XIV. Lajos által indított összes területszerző háborúkra (a devolúciós háborúra, a francia–holland háborúra, az itt tárgyalt 1683–84-es spanyol–francia háborúra, sőt a később, 1688-ban kitört pfalzi örökösödési háborúra is).
Jegyzetek
- ↑ Hermann Kaufmann: Die Reunionskammer in Metz. In: Jahrbuch der Gesellschaft für lothringische Geschichte und Alterztumskunde, 11. sz. (1899.), pp.1-313.
- ↑ a b c Lynne, John Albert. The French Wars 1667-1714. Osprey Publishing, 48. o. (2002)
- ↑ Lynne, John Albert (1993). „How War Fed War: The Tax of Violence and Contributions during the Grand Siècle”. The Journal of Modern History, 65(2), 301. o, Kiadó: The University of Chicago Press.
- ↑ http://www.histoire-fr.com/bourbons_louis14_6.htm
- ↑ http://www.herodote.net/histoire/evenement.php?jour=16850515
Irodalom
- John A. Lynn: The Wars of Louis XIV 1667-1714, London, New York, 1999. ISBN 0582056292
- Edward Hale: The Fall of the Stuarts and Western Europe, from 1678 to 1697, 1886. Reprint: Read Books, 2010. ISBN 9781446011355 (Online: Google Books Online).
További információk
- A francia egyesítési politika, 1679-től, ENSHEIM Homepage, ensheim-saar.de. (németül)
- Erőszakos rekatolizálás a franciák által megszállt protestáns területeken (dragonades). (museeprotestant.org honlapon) (németül)
- A francia egyesítési politika és az 1683-84-es háború. (temporati.de honlapon) (németül)
Lásd még
- A francia egyesítési politika (franciául)
- A francia egyesítő kamarák (franciául)
- Charles Colbert, Croissy márkija (franciául)
- A regensburgi fegyvernyugvási szerződés (franciául)
Történelemportál
Hadtudományi portál
Franciaország-portál
A spanyol világ portálja