Fakír
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/91/Fakir_on_bed_of_nails_Benares_India_1907.jpg/220px-Fakir_on_bed_of_nails_Benares_India_1907.jpg)
A fakír (arabul: فقیر, faqr, azaz szegény) kifejezés eredetileg csak a muszlim kolduló szerzeteseket jelölte, olyan szúfi aszketikusokat, akik az önkéntes szegénység és az istenimádat mellett lemondtak minden világi kapcsolatról és tulajdonról. Később ezzel az elnevezéssel jelölték a hindu önsanyargató vezeklőket is. Fakíroknak nevezték azokat az Indiában működő és a 19. század végétől Európában is feltűnő bűvészeket, akik különböző, testük érzéketlenségének és sérthetetlenségének látszatát keltő mutatványokat végeztek.[1]
A szó átvitt értelemben olyan igénytelen személyt is jelölhet, aki magától minden testi kényelmet megvon.
Indiában ma a szót olyan hajléktalan és tulajdon nélküli aszkétákra és szádhukra használják, akikre szent emberként tekintenek és akik néha bizarr mutatvánnyal jelennek meg a nyilvánosság előtt.
A 20. századi Európában a holland Mirin Dajo (1912–1948) és a francia Ben-Ghou-Bey (1931–1990) vált fakírként ismertté.
Etimológia
A kifejezés az arab faqr (فقر) szóból származik, melynek jelentése: szegény.
A többes számú alakjával jelölték (fukará) a muszlim szúfikat, derviseket. Jelentése: szűkölködőek, szegények.[2]
Jegyzetek
- ↑ Új Magyar Lexikon, 1960.
- ↑ Keleti vallásokról érdekességek. [2018. május 1-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. május 1.)
Fordítás
- Ez a szócikk részben vagy egészben a Fakir című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.