Führerbunker
Führerbunker | |
![]() | |
A súlyosan megrongálódott Új Birodalmi Kancellária kertje 1947-ben, baloldalt látható a bunker bejárata | |
Település | Berlin |
Cím | Berlin, Wilhelmstraße 77. |
Építési adatok | |
Építés éve | 1936 |
Rekonstrukciók évei | 1943 |
Bezárás | 1947. december 5. |
Lebontás éve | 1950-es évek |
Lebontás oka | Ne válhasson nemzetiszocialista zarándokhellyé |
Felhasznált anyagok | beton, acél |
Tervező | Albert Speer |
Építész(ek) |
|
Hasznosítása | |
Felhasználási terület | bunker |
Tulajdonos | nemzetiszocialista Németország |
Egyéb jellemzők | |
Különlegességek | Adolf Hitler egykori berlini bunkere |
Elhelyezkedése | |
![]() ![]() Führerbunker Pozíció Berlin térképén | |
![]() | |
![]() | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Führerbunker témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
A Führerbunker (magyarul a Vezér bunkere, Vezérbunker) egy föld alatti objektum, eredetileg légoltalmi pince volt az Új Birodalmi Kancellária alatt Berlinben a második világháború idején. Itt töltötte élete utolsó pár hónapját a Harmadik Birodalom egykori diktátora, Adolf Hitler, majd itt is lett öngyilkos több más nemzetiszocialista vezetővel együtt. Ma a bunker helyén egy lakótelep parkolója, valamint étterem és szupermarket áll.
Jellemzői, kialakítása
5 méterrel a föld alatt volt található a Birodalmi Kancellária alatt, az egykori kormányzati igazgatási központ, pontos címe: Wilhelmstraße 77 volt. Az 5 méterből 4 méter vastag vasbetonfal védte a bunkerban tartózkodó személyeket, amelyre 1 méteres földtakaró került. Így az akkori legnehezebb, legpusztítóbb hatású légibombáktól is megvédte a lent lakókat. Teljesen önellátó volt: dízelüzemű generátorral rendelkezett az elektromos áram termelésére, illetve saját levegőztető- és tisztítóberendezés zárta ki a külvilág esetleges mérges gázait. Emiatt igen magas volt a zajszint. Ezen kívül több beépített szivattyút is folyamatosan üzemeltettek, lévén az óvóhely alja alacsonyabban feküdt a Berlinben szokásos talajvízszintnél.
A berendezés Hitler külön kérésére spártai volt, a filmekben látható tágas szobák, nagy létszámú személyzet valójában csak illúzió, a helyiségek szűkek voltak (a Führer dolgozószobája 12 m²), kevés embernek nyújtottak biztonságot. Az ajtók tömör acélból készültek, nagy figyelmet fordítottak a biztonságra. Az érkezőknek fegyverüket a ruhatárban kellett leadni, az épületben csak Rochus Misch rádiósnak és magának Adolf Hitlernek volt joga fegyvert viselni.
Története
A második világháborúban
A kivitelezés két szakaszban történt, az első 1936-ig tartott, a második 1943-ban fejeződött be, immáron Hitler igényei szerint tervezve. A komplexum ténylegesen csak 1945 januárjára készült el teljesen. Hitler először 1940-ben használta, amikor a Brit Királyi Légierő a második világháború folyamán első alkalommal szándékosan bombázott sűrűn lakott városközpontot. Az építés második szakasza főleg abban különbözött az elsőtől, hogy az oldalfalakat a duplájára erősítették, mivel a Führer attól tartott, hogy egy oldalról becsapódó bomba áttörheti az építményt. A második szakasz tervezője Albert Speer volt.
Hitler véglegesen 1945. január 16-án költözött be a nevét viselő bunkerba, és haláláig már nem is nagyon hagyta el. Erre azért volt szükség, mivel ekkorra a Luftwaffe már teljesen elvesztette a Németország feletti légi uralmat, és a szövetségesek éjjel-nappal bombázták a német városokat, így Berlint is. A Führer emiatt veszélyesnek ítélte a Kancellárián való tartózkodást. Legszűkebb munkatársaival, segédtisztjével, Martin Bormann-nal és a titkárnőjével töltötte ezután napjait. Eva Braun csak 1945 februárjában költözött véglegesen ide Münchenből, két helyiséget kapva Hitler szobája mellett. Végezetül áprilisban Joseph Goebbels a családjával is a bunker állandó lakója lett.
Az utolsó napok
Ahogy a Vörös Hadsereg közeledett Berlin felé, egyre többen kérték Hitlertől, hogy hagyja el a bunkert és menjen délre, az Alpok-erődbe (Alpenfestung). A valójában soha meg nem épített erődrendszer csak blöff volt, de a szövetségesek teljesen meg voltak győződve létezéséről. Szóba került még a berchtesgadeni Sasfészek is, mint ideális menedékhely. Végül Hitler maradt, bár egyre kevesebbet merészkedett a felszínre. Amikor a szovjet csapatok már csak karnyújtásnyira voltak a bunkertől, Adolf Hitler, Eva Braun és Goebbels öngyilkos lett, utóbbi előtte még megmérgezte hat gyermekét feleségével együtt.
A háború után
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/07/Churchill_sits_on_bunker-chair.jpg/220px-Churchill_sits_on_bunker-chair.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e5/Bundesarchiv_Bild_183-M1204-319%2C_Berlin%2C_Reichskanzlei%2C_gesprengter_F%C3%BChrerbunker.jpg/220px-Bundesarchiv_Bild_183-M1204-319%2C_Berlin%2C_Reichskanzlei%2C_gesprengter_F%C3%BChrerbunker.jpg)
A Vörös Hadsereg a háború befejeztével megpróbálta felrobbantani a bunkert, de sikertelenül. Attól tartottak ugyanis, hogy a hely megmaradása esetén zarándokhellyé vált volna a későbbi években. Az Új Birodalmi Kancellária lebontása után betemették földdel a létesítményt, majd sokáig így is maradt, hiszen a kialakuló hidegháború során Berlin is ütközőzónává vált, a terület mellett húzódott közvetlen a berlini fal, de maga a bunker még Kelet-Berlin területén feküdt. A Stasi mutatott némi érdeklődést iránta, főleg az érdekelte a keletnémet titkosszolgálatot, hogy a menekülők ne tudják felhasználni az alagutakat a nyugatra szökés érdekében. Az Otto-Grotewohl-Straßéra (ez volt akkoriban a mai Wilhelmstraße neve), így a bunker helyére is 1980-as évek közepén panelházakat építettek az NDK prominens politikusai és hírességei számára. Itt kapott lakást például a kétszeres műkorcsolya-olimpiai bajnok Katarina Witt is. Az épületek alapozásakor homokkal, építési sittel töltötték fel az üregeket, a megbontott bunker tetejére parkoló és néhány fa került.
2000 után
Napjainkban egy tábla jelzi a bunker egykori helyét, amelyet 2006-os labdarúgó-világbajnokság kezdetekor, 2006. június 8-án avattak fel a Gertrud-Kolmar-Straße és az In den Ministergarten utca sarkán, hogy megelőzzék a további mítoszok kialakulását. A bunker felett ma egy kis étterem, illetve egy szupermarket áll, az egykori vészkijárat fölött pedig parkoló terül el. A bunkerbe való lépés ma gyakorlatilag lehetetlen, mert az évek alatt szinte teljesen feltöltődött a beszivárgó eső- és talajvízzel, melynek kiszivattyúzása hatalmas feladat lenne.
Galéria
- A Führerbunker elhelyezkedése Berlinben
- A tájékoztató tábla
- A bunker helye 2005-ben
- A parkoló
Filmekben
A Führerbunker felbukkant A bunker című 1981-es amerikai filmben is, azonban jóval ismertebb A bukás – Hitler utolsó napjai 2004-es német filmből, amelynek számos jelenete játszódik falai között.
Irodalom
- Pietro Guido: Führerbunker – Discovered its Mysteries, ISEM, ötödik kiadás, Milánó, 2009, ISBN 88-87077-03-7.
- Mario Frank: Der Tod im Führerbunker: Hitlers letzte Tage. Siedler, München 2005, ISBN 3-88680-815-7.
- Sven Felix Kellerhoff: Mythos Führerbunker: Hitlers letzter Unterschlupf. Berlin Story Verlag, Berlin 2006, ISBN 3-929829-43-6.
- Bernd Freytag von Loringhoven: Mit Hitler im Bunker. Aufzeichnungen aus dem Führerhauptquartier Juli 1944 – April 1945. wjs-Verlag, Berlin 2006, ISBN 3-937989-14-5.
- Dietmar Arnold: Neue Reichskanzlei und Führerbunker. Legenden und Wirklichkeit, Ch. Links verlag, Berlin 2005, ISBN 3-86153-353-7.
- James Thayer: Five Past Midnight Simon & Schuster, 1997. ISBN 963-8475-36-6. A regény cselekménye kitalált, de például a szellőzőrendszer leírása és a helyszínek valódiak.
Fordítás
- Ez a szócikk részben vagy egészben a Führerbunker című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Források
- Tábla jelzi a Hitler-bunkert – Népszabadság
További információk
- Führerbunker – Berliner-unterwelten.de (németül)
- „Hitlers letzter Unterschlupf: Der Mythos ist entzaubert“, Der Tagesspiegel, 2006. június 9. (németül)
- A Gonosz nyomai: Führerbunker és Új Birodalmi Kancellária (angolul)
- Mario Frank: Halál a Führer-bunkerben. Hitler utolsó napjai; ford. Csősz Róbert; Európa, Bp., 2008
- Sven Felix Kellerhoff: Hitler bunkere; ford. Béresi Ákos; Jószöveg Műhely, Bp., 2013
Németország-portál
A második világháború portálja