Éric Zemmour
Éric Zemmour | |
![]() | |
Született | Éric Justin Léon Zemmour[1] 1958. augusztus 31. (65 éves)[2][3][4] Montreuil[5] |
Állampolgársága | francia[4] |
Nemzetisége | francia |
Házastársa | Mylène Chichportich |
Élettársa | Sarah Knafo (nem ismert – )[6][7][8] |
Gyermekei | három gyermek: Hugo Zemmour |
Szülei | Lucette Lévy Roger Zemmour |
Foglalkozása | |
Tisztsége | elnök (2021. december 5. – , Visszahódítás) |
Iskolái |
|
Kitüntetései |
|
Magassága | 173 cm[9] |
![]() | |
Éric Zemmour aláírása | |
| |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Éric Zemmour témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Éric Justin Léon Zemmour (Montreuil, 1958. augusztus 31. –) francia esszéíró, politikai újságíró és író. Határozott konzervatív álláspontjai, valamint a számos vita, amelyekben részt vett, híresek Franciaországban. A Francia Öngyilkosság (franciául: Le Suicide français ) című könyvével elnyerte a 2015 -ös Prix Combourg-Chateaubriand díjat és nemzetközi elismerésre tett szert.
Montreuilban született Zemmour a Párizsi Politikai Tanulmányok Intézetében tanult. 1986-ban a Le Quotidien de Paris című újságnál helyezkedett el, majd 1996-ban a Le Figaro riporterévé vált. 2009 óta hasábja van a Le Figaro Magazinban. Zemmour televíziós személyiségként lépett fel olyan műsorokban, mint az On n'est pas couché a France 2-n (2006–2011), az Ça se vitája az I-Téléről (2003–2014) és a Face à l'Info on CNews (2019 óta). . 2011 óta szerepel a Zemmour et Naulleau-n is, Anaï Bouton által vezetett heti esti beszélgetős műsorban a Paris Première-en , Éric Naulleau irodalomkritikussal együtt. Zemmour párhuzamosan dolgozott az RTL -nél 2010 és 2019 között, először a Z comme Zemmour rádióműsor házigazdája volt, mielőtt elemzőként csatlakozott Yves Calvi reggeli hírműsorához.
Zemmourt a 2022-es francia elnökválasztás egyik lehetséges jelöltjeként tartja számon a hírmédia.[10][11][12] 2021. november 30-án bejelentette, hogy indul a választáson.[13]
Élete és karriere
Fiatalkora
Éric Zemmour Montreuilben született, 1958. augusztus 31-én, egy algériai[14] bevándorló családban, amely az algériai háború idején Franciaországba menekült. [15] Berber eredetű zsidóként és mindenekelőtt francia zsidóként azonosítja magát. Drancy-ben, később a párizsi Château Rouge kerületben nőtt fel.[16] Szülei Roger Zemmour mentős és felesége, Lucette. [16]
Politikai újságíró
Zemmour, aki a Párizsi Intézetben diplomázott, kétszer nem jutott be az École nationale d'administration-ba. Pályafutását 1986-ban kezdte a Le Quotidien de Paris-ban, a Philippe Tesson vezettte, újság a politikai szekciójánál. Miután az újság 1994-ben megszűnt, szerkesztő lett az Info-Matinnál, ahol egy évig maradt. Ezután 1996-ban politikai újságíróként csatlakozott a Le Figaro szerkesztőségéhez. Zemmour 1997-ben a Marianne és 1999- ben a Valeurs actuelles szabadúszó újságírója is volt.[17] 2009-ben a Le Figaróból a Figaro Magazinba költözött, ahol azóta heti rovatot írt. A Le Spectacle du Monde politikai rovatvezetője is. Annak ellenére, hogy nem sikerült bejutnia az École nationale d'administrationba, politikai újságírói státusa lehetővé tette számára, hogy 2006-ban az iskola felvételi bizottságának tagja legyen.
Zemmour támogatta a rattachizmust, vagyis Belgium francia ajkú területeinek (Vallónia) Franciaországhoz való csatlakozását.[18][19]
Író és esszéista
Zemmour megírta Édouard Balladur és Jacques Chirac életrajzát is. Zemmour 2014-es The French Suicide című könyve több mint 400 000 példányban kelt el.[20]
Politikai nézetei
Raphaël Glucksmann úgy jellemezte Zemmour törekvéseit, hogy "nagyon világos ambíciója van, a republikánus jobboldal és a szélsőjobb közötti szakadék eltörlésére a szélsőjobb zászlaja alatt". A France Inter rádióműsorában 2017 szeptemberében Zemmour azt mondta a Glucksmannnak: „Nagyon jól megértettél.” [21]
Neoliberalizmus-ellenesség
A Le Figaroban megjelent vezércikkekben rendszeresen kifejtett nézetek miatt Zemmourt a jelenlegi mainstream kategóriák szerint széles körben úgy értelmezik, hogy szilárdan a politikai spektrum jobb oldalán helyezkedik el. A gaullista vagy bonapartista hagyományok hívének vallja magát [22][23][24] miközben elismeri a marxista elemzések relevanciáját, különös tekintettel a kapitalizmus nyereségforrásaira, ideértve a bevándorlást is. Szerinte a kapitalizmus tönkreteszi a hagyományos struktúrákat, mint például a család.
Konzervatív álláspontot képvisel a társadalmi kérdésekben, és gazdasági kérdésekben is határozottan liberalizmusellenes. Így reakciósként azonosítja magát egy olyan társadalommal szemben, amely a hamis cél szolgálatában dekonstruálja a társadalmi rendet, különösen a családot és a hagyományokat, felszabadítva azt az egyént, aki valójában elszigetelődik és a fogyasztó kizárólagos státusza alá csökken. A reakciót felforgatónak mutatja be annak fényében, hogy a progresszívek, akik ma a kultúra és a média területén dominálnak, nem állíthatják, hogy kritizálják a kialakult rendet, mivel ők maguk alkotják ezt a rendet és rögzítik annak normáit.
Társadalmi kérdések
Társadalmi kérdésekben konzervatív álláspontot képvisel, és reakciósként azonosította magát.
Bevándorlás és asszimiláció
Zemmour széles körben hirdetti a Nagy Lecserélés összeesküvés-elméletét, és azt állítja, hogy Franciaország lakosságát bevándorlók váltják fel. 2021 augusztusában a franciaországi bevándorlással kapcsolatos nézeteiről készített interjún Zemmour kijelentette: "Meg kell állítanunk a beáramlást. Nem csak az illegálisról beszélek; elsősorban a legális bevándorlásra gondolok. ... A leváltás folyamata zajlik attól a pillanattól kezdve, hogy túl sok a bevándorló, aki már nem asszimilálódik."
A francia asszimilációs hagyomány tagja, Zemmour sokáig határozottan ellenezte a tömeges bevándorlást és a bevándorlók integrációjának jelenlegi, általa túl engedékenynek tartott modelljét. 2008 novemberében interjút adott a Le Choc du mois havilapnak, amelyben a bevándorlást egy „demográfiai cunamihoz” hasonlította. 2007-ben kiállt a Thierry Mariani-módosítás mellett is, amely genetikai vizsgálatokat írna elő a családegyesítésre való jogosultsághoz.
2021. október 2-án Lille-ben egy nyilvános találkozón Eric Zemmour felidézte a migrációs áramlással kapcsolatos nagyon erős pozícióját, és a franciaországi illegális és legális bevándorlás megszüntetéséért könyörgött.
Faji és rasszizmusellenes kérdések
Szerinte a rasszizmusellenesség François Mitterrand által kezdeményezett taktika, hogy elfeledtesse az emberekkel a baloldal gazdasági liberalizmus felé fordulását 1983-ban. Állítása szerint az antirasszizmus olyan ideológia, amelyet egykori baloldaliak hajtanak végre, akiknek fel kellett adniuk illúzióikat. A bevándorlókkal ezek az emberek egyfajta alternatív forradalmár embert találtak.
A feminizmus, a nők és a homoszexualitás
Zemmour kritikát fogalmazott meg a feminizmussal és a homoszexualitással kapcsolatban, és azt állította, hogy Franciaország hanyatlását részben a férfiasság eróziója és a társadalom „elnőiesedése” okozta, amelyeket a Le Premier Sexe és A francia öngyilkosság című műveiben hosszasan feltárt. Zemmour ellenzi az abortuszt, amelyet „kollektív öngyilkosságnak” nevezett, és azzal érvelt, hogy a nők alkalmatlanok voltak politikai hatalmi pozíciókra. A francia öngyilkosságban kritikát fogalmazott meg a születésszabályozással, a nők jogaival és a gender-kutatással kapcsolatban. Ezenkívül megvédte Dominique Strauss-Kahnt és Tariq Ramadant az ellenük felhozott szexuális zaklatással kapcsolatos vádak kapcsán.
Számos publikáció nőgyűlölőnek minősítette álláspontját.
Nemzetközi kapcsolatok
Zemmour amellett érvelt, hogy Franciaország távolodjon el az Egyesült Államoktól, szorosabb legyen kapcsolata Oroszországgal, valamint az Európai Unió és külpolitikájától való fokozott függetlenség mellett áll ki. Kijelentette, hogy a normandiai partraszállás egyszerre volt Franciaország felszabadítása, de egyben „gyarmatosítása” is az Egyesült Államok által. A francia fegyveres erők megerősítését is szorgalmazta, azzal érvelve, hogy az egyetlen befolyás, amelyet Franciaország megtartott a nemzetközi színtéren, fegyveres erőinek és nukleáris védelmi képességeinek köszönhető. Zemmour támogatja a NATO integrált katonai parancsnokságából való kilépést.
Ezenkívül Zemmour támogatását fejezte ki a rattachizmus, Belgium francia nyelvű részének Vallónia Franciaországba való integrációja mellett, rámutatva egy 2010-es közvélemény-kutatásra, amelyben a vallonok 49 százaléka készen állt egy ilyen lépésre. Belgiumot nagyrészt fikciónak minősítette, és Franciaországtól való elszakadását Kelet-Németország Nyugat-Németországtól való elszakadásához hasonlította, és „Franciaország NDK-jának” nevezte.
Indulás a 2022-es francia elnökválasztáson
2021-ben részt vett egy országos körúton Franciaországban, hogy népszerűsítse új könyvét, a La France n'a pas dit son dernier mot (Franciaország nem mondta ki utolsó szavát), amely szeptember 15-én jelent meg. Több mint 80 000 példányban kelt el az első négy napban, és 165 000 példányban az első 3 hétben.
2021. szeptember 24-én Zemmour több mint 3,8 millió nézőt vonzott egy nagy nyilvánosságot kapott kétórás televíziós vitában Jean-Luc Mélenchon baloldali elnökjelölttel.
2021. november 30-án Eric Zemmour bejelentette, hogy indul a 2022-es elnökválasztáson. December 5-én pedig felfedte, hogy új politikai pártot alapított Reconquête (Visszahódítás) néven.
Jegyzetek
- ↑ https://www.lepoint.fr/societe/qui-est-vraiment-eric-zemmour-01-04-2010-442102_23.php, 2021. október 3.
- ↑ GeneaStar
- ↑ Roglo
- ↑ a b Elections législatives des 12 et 19 juin 2022 - Liste des candidats du 1er tour. (Hozzáférés: 2024. július 9.)
- ↑ c-4gCW2qUCM
- ↑ Le Monde (francia nyelven). Societe Editrice Du Monde, 2021. október 17. [2021. november 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2021. november 30.)
- ↑ Le Monde (francia nyelven). Societe Editrice Du Monde
- ↑ 20 minutes (francia nyelven)
- ↑ https://testeur-du-dimanche.fr/eric-zemmour/
- ↑ "Élection Présidentielle : Eric Zemmour sera-t-il candidat ? (francia nyelven). francetvinfo.fr , 2021. március 7. (Hozzáférés: 2021. november 30.)
- ↑ Mahrane, Saïd: Présidentielle 2022 : l'hypothèse Éric Zemmour (francia nyelven). Le Point, 2019. június 7. (Hozzáférés: 2021. november 30.)
- ↑ Eric Zemmour 2022 : qui sont ceux qui veulent le voir devenir président ? (francia nyelven). TMC, 2021. április 30. (Hozzáférés: 2021. november 30.)
- ↑ Breeden, Aurelien: Éric Zemmour, Far-Right Pundit, Makes French Presidential Run Official (angol nyelven). The New York Times, 2021. november 30. (Hozzáférés: 2021. november 30.)
- ↑ According to 7 January 2008, Grandes Gueules programme, published on the blog of Grandes Gueules, Éric Zemmour was invited at 1 p.m. to present his book Petit Frère
- ↑ Nicolet, Laurent (July 14, 2008), "Entretien Éric Zemmour", Migros Magazine
- ↑ a b Monnier, Vincent (February 7, 2008), "Éric Zemmour: passé recomposé", Le Nouvel Observateur
- ↑ Who's Who in France
- ↑ Mélancolie française by Eric Zemmour
- ↑ Gheude, Jules: Belgique : chronique d'une implosion annoncée (francia nyelven). Le Figaro, 2014. augusztus 4. (Hozzáférés: 2019. február 6.)
- ↑ Caulcutt, Clea: Eric Zemmour, the French TV star who is stealing Marine Le Pen’s thunder (angol nyelven). Politico, 2021. június 4. (Hozzáférés: 2021. június 20.)
- ↑ Zerofsky, Elisabeth: The Right-Wing Pundit ‘Hashtag Triggering’ France (angol nyelven). The New York Times, 2019. február 6. (Hozzáférés: 2019. február 6.)
- ↑ Martinet, Laurent: Eric Zemmour: "Je ne demande pas la francisation des noms" (francia nyelven). L'Express, 2010. március 11. (Hozzáférés: 2021. november 30.)
- ↑ Interview with Éric Zemmour by Nicky Depasse on Nostalgie Belgique on June 17, 2007.
- ↑ Sévillia, Jean: Zemmour. Feu sur les idées reçues (francia nyelven). Le Figaro, 2010. február 26. (Hozzáférés: 2020. november 30.)