Tuntsajoki
Tuntsajoki Тунтсайоки, Тумча | |
---|---|
![]() | |
Maanosa | Eurooppa |
Maat | ![]() ![]() |
Kunnat | Murmanskin alue, Lapin maakunta |
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja | |
Joen uoman kohteita | |
Alkulähde | Värriötunturit |
Laskupaikka | Susijärvi |
Sivu-uomat | Ahvenoja (d), Akhkiooya (d) (käännä suomeksi), Vatsimanyoki (en) (käännä suomeksi), Karkhuoya (d) (käännä suomeksi), Kutujoki (d), Kyunsikhara (d) (käännä suomeksi), Sorkayoki (d) (käännä suomeksi), Sorsajoki (d), En'yanyoki (d) (käännä suomeksi), Yukkuyoki (d) (käännä suomeksi), Yaurukkioya (d) (käännä suomeksi) |
Mittaustietoja | |
Pituus | 150 km |
Muuta | |
Muualla | Wikimedia Commons |
[ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ] ![]() | |
Infobox OK |
Tuntsajoki (alajuoksullaan ven. Тумча, Tumtša; yläjuoksullaan ven. Тунтсайоки, Tuntsajoki) on joki pääosin Murmanskin alueella Venäjällä. Pituutta joella on noin 150 kilometriä. Joki alkaa Suomen puolelta Tuntsan erämaasta Sallan Värriötunturilta – osittain Värriön luonnonpuiston alueelta – ja virtaa lopulta Tuntsa- ja Vuolasjärven jälkeen Koutajokeen ja Susijärveen.
Vesistösuhteet
Joki kuuluu Vienamereen laskevaan Koutajoen vesistöön ja on Koutajoen vasen sivujoki.
Sivujoet
Joen suurin sivujoki on siihen lännestä yhtyvä Kutsajoki noin 50 kilometriä joen suulta.[1][2]
Historiaa
Ennen toista maailmansotaa joen keskijuoksu Alakurtista ylöspäin kuului Sallan kuntaan Suomessa. Alakurtista etelään joki mutkitteli Toista maailmansotaa edeltäneen Suomen ja Neuvostoliiton rajan kahden puolen ja erkani Kutsajoen suun kohdalla alajuoksunsa loppuosaksi Neuvostoliiton puolelle[3].
Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana joella taisteltiin.
Toisen maailmansodan jälkeisissä alueluovutuksissa koko joki ylintä yläjuoksuaan lukuun ottamatta tuli osaksi Neuvostoliittoa osana Neuvostoliitolle luovutettua Sallan–Kuusamon aluetta.
Asutus
Joen keskijuoksulle jää Alakurtin taajama Murmanskin alueella Venäjällä. Ennen toista maailmansotaa se oli yksi Sallan kylistä.
Lähteet
- CD-Facta 2005
Viitteet
- ↑ Река Кутса-йоки (Онтон-йоки) Поиск по данным государственного водного реестра. Viitattu 1.11.2019. (venäjäksi)
- ↑ Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
- ↑ Suomen kartasto.. Kartta 4. Suomi 1: 1000 000, Lehti II. Suomen maantieteellinen seura, 1925.