Ruskoluri
Ruskoluri | |
---|---|
![]() | |
Uhanalaisuusluokitus | |
Elinvoimainen [1] | |
| |
Tieteellinen luokittelu | |
Kunta: | Eläinkunta Animalia |
Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
Luokka: | Linnut Aves |
Lahko: | Papukaijalinnut Psittaciformes |
Heimo: | Kaijat Psittaculidae |
Suku: | Säihkylurit Chalcopsitta |
Laji: | duivenbodei |
Kaksiosainen nimi | |
Chalcopsitta duivenbodei | |
Alalajit | |
| |
Katso myös | |
| |
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |
Ruskoluri (Chalcopsitta duivenbodei) on säihkylurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 31 cm ja paino noin 130 g. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään tumman oliivinruskea. Otsa, kurkku ja poskien etuosa ovat keltaiset. Rinnan ja niskan höyhenissä on keltaisia kärkiä. Siiventaive on keltainen. Yläperä on violetinsininen, reidet ja siipien alapeitinhöyhenet ovat oranssinkeltaiset ja uloimmissa pyrstösulissa on keltaiset kuviot (jotka usein puuttuvat naarailta). Nokka on musta, iiris punertava ja koivet tummanharmaat. Koiras on keskimäärin hieman naarasta kookkaampi.[2]
Esiintyminen
Ruskoluri esiintyy Uusi-Guinean pohjoisosan rannikkokaistaleella, lännessä Irian Jaya Baratin itäreunasta Astrolabe Baylle idässä. Kaksi tunnettua alalajia ovat varsin samannäköisiä.[2]
Ruskolurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.[1]
Elinympäristö
Ruskolurit elävät alavilla mailla alle 200 metrin korkeudella. Ne liikkuvat pienissä muutaman yksilön parvissa puiden latvustoissa.[2]
Lisääntyminen
Ilmeisesti yksiavioinen. Naaras munii 2 munaa, haudonta kestää noin 24 päivää.
Ravinto
Ruskolurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ilmeisesti ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.[2]
Lähteet
- ↑ a b BirdLife International: Chalcopsitta duivenbodei IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2. 2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.5.2014. (englanniksi)
- ↑ a b c d Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
|