Léon Degrelle
![]() | Tähän artikkeliin tai osioon ei ole merkitty lähteitä, joten tiedot kannattaa tarkistaa muista tietolähteistä. Voit auttaa Wikipediaa lisäämällä artikkeliin tarkistettavissa olevia lähteitä ja merkitsemällä ne ohjeen mukaan. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/03/L%C3%A9on_Degrelle.jpg/250px-L%C3%A9on_Degrelle.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c4/Drapeau_de_Rex.svg/250px-Drapeau_de_Rex.svg.png)
Léon Joseph Marie Ignace Degrelle (myös José de Ramirez Reina, 15. kesäkuuta 1906 Bouillon, Belgia – 1. huhtikuuta 1994 Málaga, Espanja) oli vallonialainen belgialainen nationalisti, Waffen-SS :n ulkomainen vapaaehtoinen ja suuren rakennusyhtiön sodanjälkeinen luoja ja kirjailija aiheista, kuten Waffen-SS, Hitler. Hän oli holokaustin revisionismi.
Degrelle perusti vuonna 1930 vallonialaisen katolisen ja fasistisen poliittisen liikkeen Christus Rexin (rexismi), joka toimi Belgiassa 1935-1945.
Hän oli yksi vain 98 Knight's Crossin haltijoista, joilla oli kultainen lähitaistelulukitus Toisen maailmansodan ja Belgian miehityksen aikana hän oli yhteistoiminnassa saksalaisten kanssa, liittyi Waffen-SS:ään ja läheni voimakkaasti kansallissosialismia.
Adolf Hitler ja Benito Mussolini rahoittivat ja tukivat rexismiä. Degrelle liittyi Waffen-SS:ään päätyen sen vallonialaisen siiven johtajaksi. Hänet ylennettiin SS-Obersturmbannführeriksi vuoden 1945 alussa ja Hitler henkilökohtaisesti luovutti hänelle rautaristin. Natsi-Saksan kukistumisen jälkeen Degrelle pakeni Francisco Francon Espanjaan. Hänet tuomittiin Belgiassa maanpetturuudesta kuolemaan, mutta Espanja ei suostunut luovuttamaan häntä Belgiaan.
Elämä
Aikainen elämä
Léon Degrelle syntyi 15. kesäkuuta 1906 Bouillonissa , Belgian Luxemburgin maakunnassa, ja hänet kastettiin viisi päivää myöhemmin nimellä Léon Joseph Marie Ignace Degrelle. Hän oli Marie Boeverin ja Édouard Degrellen viides lapsi. Édouard valittiin Luxemburgin maakuntaneuvostoon ensimmäisen kerran vuonna 1904, ja hänestä tuli arvostettu konservatiivinen poliitikko katolisen puolueen jäsenenä.
Opiskeltuaan jesuiittakorkeakoulussa ja myöhemmin opiskellessaan oikeustieteen tohtorintutkintoa Université catholique de Louvainissa Degrelle työskenteli toimittajana konservatiivisessa roomalaiskatolisessa aikakauslehdessä Christus Rex . Tämän julkaisun aikana hän kiinnostui Charles Maurrasin ja ranskalaisen integralismin ideoista . Lokakuussa 1930 Degrelle otti Christus Rexin johdon . Hän palveli sitä nuorten radikaalien katolilaisten opiskelijoiden kanssa. Hän tuotti esitteitä ja julisteita katoliselle puolueelle ennen vuoden 1932 vaaleja, mikä ansaitsi Christus Rexille ja Degrellelle monia konservatiivisia liittolaisia. Vuoden 1932 vaalien jälkeen Degrelle alkoi kutsua Christus Rexiä nationalistiseksi , palerikaaliseksi poliittiseksi liikkeeksi. Hänen toimintansa katolisessa puolueessa joutui oppositioon saman puolueen valtavirran kanssa, joista monet olivat monarkistisia konservatiiveja tai keskustalaisia .
Hän otti Christus Rexin täydellisen hallintaansa vuoteen 1933 mennessä ja käytti alustaa hyökätäkseen katolisen puolueen johtoa vastaan. Sotien välisinä vuosina Belgian katolinen politiikka jakautui katolisen järjestelmän ja kaupunkien, keskiluokan opiskelijoiden autoritaarisen ja radikaalisti paprikaalisen ryhmän välillä, joka piti katolista puoluetta heikkona ja omahyväisenä.
Reksistinen puolue
Vuoden 1935 alussa Degrelle muutti Christus Rexin Rexisti-puolueeksi , katoliseksi ja nationalistiseksi puolueeksi , sen jälkeen kun hän erosi valtavirran katolisesta puolueesta, jota hän piti liian maltillisena. Nimi viittaa Kristukseen Kuninkaan ("Rex" latinaksi). Puolue solmi pian yhteyksiä fasistisiin (laajajärkein) liikkeisiin ympäri Eurooppaa ja sai vaikutteita niistä.
Vuonna 1936 Degrelle tapasi Benito Mussolinin ja Adolf Hitlerin . Saman vuoden vaalit olivat antaneet puolueelle 21 paikasta 202 edustajainhuoneen paikasta ja 8 senaatin 101 paikasta, mikä teki siitä neljänneksi vahvimman voiman parlamentissa suurten vakiintuneiden puolueiden (työväenpuolue, katolinen, liberaali) jälkeen. Vuoden 1939 kansallisissa vaaleissa Rexin ääniosuus putosi 4,4 prosenttiin, ja puolue menetti 17 paikastaan 21:stä, suurelta osin valtavirran katolisille ja liberaaleille. 1930-luvun puolivälissä Degrelle tutustui sarjakuvapiirtäjä Hergéen .
Toinen maailmansota
Sodan alkaessa Degrelle hyväksyi kuningas Leopold III :n puolueettomuuden politiikan. Sen jälkeen kun saksalaiset miehittivät Belgian 10. toukokuuta 1940, rexistipuolue hajosi vastarintakysymyksessä. Hänet pidätettiin epäiltynä yhteistyökumppanina ja evakuoitiin Ranskaan , ja saksalaiset vapauttivat hänet miehityksen alkaessa. Degrelle palasi Belgiaan ja julisti rekonstruoidun reksismin olevan läheisessä yhteydessä kansallissosialismiin - selvästi eroon pienestä entisten reksistien ryhmästä, joka oli aloittanut taistelun saksalaisia miehittäjiä vastaan maanalaisesta.
Hän liittyi Wehrmachtin vallonilegioonaan , joka nostettiin elokuussa 1941 taistelemaan Neuvostoliittoa vastaan itärintamalla , ja Degrelle itse liittyi siihen taistelussa. Aiempaa asepalvelusta vailla Degrelle liittyi yksityissotilaana, vasta myöhemmin upseeriksi. Aluksi ryhmän oli tarkoitus edustaa Belgian armeijan jatkoa, ja se taisteli sellaisenaan Barbarossa-operaation aikana – samalla kun se integroi monia valloneja, jotka olivat ilmoittautuneet palvelukseen.
Degrelle oli Waffen-SS:n vapaaehtoinen ja auttoi muodostamaan 28. SS-vapaaehtoisgrenadieridivisioonan Wallonien .
- " Hylkäsi kutsusta aloittaa upseerina äskettäin muodostettuun taisteluyksikköön, mutta päätti aloittaa sotilasmiehenä jakaen kaikki toveriensa taakka. Kun hän lähti kotimaastaan elokuussa 1941 aloittaakseen asepalveluksen vuoden iässä. 35, hän ei ollut koskaan ampunut aseella. Siitä huolimatta hän nousi riveissä yksikön komentajaksi, joka lopulta tuli tunnetuksi 28. SS-divisioonana "Wallonia".
Rohkeudestaan ja johtajuudestaan Korsun–Cherkassyn taistelussa hän sai Rautaristin Ritariristin . Palkintojenjakotilaisuus pidettiin Führerhauptquartier "Wolfsschanze" -rakennuksessa . Hänen rinnallaan Hermann Fegelein ja Herbert Otto Gille , jotka saivat miekat Ritariristilleen tammenlehdillä tänä päivänä.
- Viron Narvan rintamalla osoittamansa poikkeuksellisen rohkeuden ja johtajuuden tuloksena hänestä tuli ensimmäinen ei-saksalainen, jolle on myönnetty himoitetut tammenlehdet Rautaristin Ritariristillä . Hitler myönsi kunnian henkilökohtaisesti 27. elokuuta 1944.
- Ensimmäisestä 800:sta itärintamalle lähteneestä vallonilais vapaaehtoisesta vain kolme selvisi sodasta, yksi heistä Degrelle, joka haavoittui seitsemän kertaa kolmen ja puolen vuoden taistelunsa aikana.
- " Kun Degrelle palasi Brysseliin taisteltuaan kommunismia vastaan neljä vuotta itärintamalla, hänelle annettiin Belgian historian suurin joukkovastaanotto. Kaksi miljoonaa belgialaista rivistettiin Brysselin kaduilla kannustamaan palaavaa kenraalia vain kaksi kuukautta ennen kuin liittolaiset hyökkäsivät maahan. . "
Revisionisti Mark Weber on todennut, että Degrellestä on puhuttu paljon valheita, kuten että hän olisi ollut vastuussa juutalaisten karkottamisesta Belgiasta. Joka on myöhemmin historian tutkijoidenkin mukaan kumottu myytiksi.
Sodan jälkeen
Berliinin antautumisen ja Hitlerin kuoleman jälkeen Degrelle muutti edelleen Saksan miehittämään Tanskaan ja lopulta Norjaan, missä hän komensi pientä lentokonetta. 1500 mailin lennon jälkeen liittoutuneiden miehittämän Euroopan osien yli hän loukkaantui vakavasti kolarissa polttoaineen loppumisen jälkeen. Francon Espanjaan.
Sairaalassa hän aloitti kampanjan Venäjällä kirjoittamisen .
- " Liittoutuneet uhkasivat hyökätä Espanjaan, ellei Degrelleä ja sodanaikaista Ranskan pääministeriä Pierre Lavalia luovuteta välittömästi teloitettavaksi. Franco teki kompromissin. Hän luovutti Lavalin, mutta piti Degrellen sillä perusteella, että häntä ei voitu fyysisesti poistaa sairaalasta. Vuotta myöhemmin Degrelle sai turvapaikan luostarissa. Belgian "demokraattiset vapauttajat" pidättivät ja kiduttivat kuoliaaksi hänen perheenjäseniään sekä monia ystäviään ja kannattajiaan. Hänen kuusi lastaan lähetettiin väkisin pidätyskeskuksiin eri puolilla Eurooppaa heidän nimensä jälkeen. muuttui. Viranomaiset määräsivät, että he eivät saa koskaan olla yhteydessä toisiinsa tai isäänsä. Belgian uusi hallitus tuomitsi hänet poissaolevana kuolemaan kolmessa eri yhteydessä. Säädettiin erityislaki, Lex Degrellana, joka teki siitä laittoman siirtää, pitää hallussaan tai vastaanottaa mitä tahansa Degrellen tai Degrellen kirjoittamaa kirjaa. "
Degrelle aloitti työskentelyn käsityöläisenä rakentamisessa ja loi lopulta suuren rakennusyrityksen, jolla oli tärkeitä sopimuksia, jopa sotilaslentokenttiä Yhdysvaltoihin Espanjaan. " Sillä välin hänen lähettiläänsä etsivät Euroopasta hänen siepattuja lapsiaan. Kaikki löydettiin mitä hämmästyttävimmissä olosuhteissa ja palautettiin isälleen. "
Hän ei piiloutunut, piti yllä korkeaa elintasoa ja esiintyi usein julkisissa ja yksityisissä kokouksissa univormussa, jossa oli hänen saksalaiset koristeensa, ja ilmaisi samalla ylpeyttä aikaisemmasta urastaan. Hän jatkoi elämäänsä rauhassa, kun Espanjasta tuli demokraattinen Francon kuoleman jälkeen.
Hän jatkoi julkaisuja ja ilmaisi tukensa nationalismille ja holokaustin revisionismille . Hän tuli aktiiviseksi espanjalaisessa kansallissosialistisessa ryhmässä Círculo Español de Amigos de Europa ( CEDADE ) ja johti sen painokonetta Barcelonassa , jossa hän julkaisi suuren osan omista kirjoituksistaan.
Hänen kirjoituksissaan poliittisesti vähemmän korrekteja aiheita olivat Hitler ja Waffen-SS, erityisesti hänen omiin kokemuksiinsa perustuen. Hän julkaisi neljäkymmentä kirjaa ja esseetä runoudesta taloustieteeseen, arkkitehtuurista historiaan.
Perhe
Degrelle meni naimisiin morsiamensa Marie Lemayn, ranskalaisen teollisuusmiehen tyttären, 27. maaliskuuta 1932. Pariskunnalla oli viisi lasta.
Kuolema
Léon Degrelle kuoli 31. maaliskuuta 1994 Málagassa , Espanjassa .
Ylennykset
- 12.2.1942: Gefreiter ( Heer )
- 28.2.1942: Oberfeldwebel (Heer)
- 1.5.1942: Leutnant d. R. (Heerin reservin toinen luutnantti)
- 1943: Oberleutnant d. R. (Heerin reservin yliluutnantti)
- 1.6.1943: SS-Obersturmführer d. R. der Waffen-SS
- 1.1.1944: SS-Hauptsturmführer d. R. der Waffen-SS
- 20.4.1944: SS-Sturmbannführer d. R. der Waffen-SS
- 1.1.1945: SS-Obersturmbannführer d. R. der Waffen-SS
- 20.4.1945: SS-Standartenführer d. R. der Waffen-SS
- Degrelle ylennettiin suoraan SS-Brigadeführeriksi ja kenraalimajuriksi Waffen-SS d. R., Heinrich Himmler , 2. toukokuuta 1945; Tätä koskeva merkintä löytyy hänen Soldbuchistaan, mutta tätä ylennystä ei usein pidetä virallisena, koska Führer oli riisunut Himmleriltä kaikki SS- ja puoluetehtävät 28. huhtikuuta 1945 antamallaan määräyksellä. Degrelle ei vaatinut tätä arvoa itselleen, ei edes sodan jälkeisenä aikana.
Palkinnot ja kunnianosoitukset
- Vallonian kunniarexisti -merkki ( verimääräys )
- Rautaristi (1939), 2. ja 1. luokka
- 13.3.1942 EK II
- 21.5.1942 EK I
- 25.8.1942 Jalkaväen hyökkäysmerkki ( Infanterie-Sturmabzeichen ) Silberissä
- 15.8.1942 Medaille “Winterschlacht im Osten 1941/42” ( Ostmedaille )
- Sodan ansioristi (1939) , 2. luokka miekoilla
- Sulje taistelulukko pronssia, hopeaa ja kultaa
- 30.11.1943 I. Stufe in Bronze (muissa asiakirjoissa on 23.12.1943 ja 20.2.1944)
- 19.3.1944 II. Stufe hopeaa
- 14.9.1944 III. Stufe kullassa
- Haavamerkki (1939) hopeaa ja kultaa
- 20.2.1944 hopealla (toisessa asiakirjassa ilmoitetaan 23.12.1943)
- 19.3.1944 kullassa
- 22.8.1944 Mainittu Wehrmachtberichtissä
- Rautaristin ritariristi tammenlehdillä
- Ritariristi 20. helmikuuta 1944 SS-Hauptsturmfuhrer d. R. ja SS-Sturmbrigade "Wallonien"/8 johtaja ( Führer ). Armee/Heeresgruppe Süd ( itärintama )
- Oak Leaves 27. elokuuta 1944 SS-Sturmbannführer d. R. ja 5. SS-Freiwilligen-Panzer-Prikaatin "Wallonien"/Kampfgruppe Wagner/Armee-Abteilung Narwa/Heeresgruppe Nord komentaja
- Saksan kultaristi 9. lokakuuta 1944 SS-Sturmbannführer d. R. ja komentaja 5. SS-Freiwilligen-Sturmbrigade “Wallonien”/ 5. SS-Panzer-divisioona “Wiking” /III. (saksalaiset) SS-Panzer-Korps/Armee-Abteilung Grasser/Heeresgruppe Nord (Koillisrintama)
Lue lisää
- Léon Degrellen The Burning Souls (2020).
- Léon Degrelle maanpaossa, 1945-1994 (2022), kirjoittanut José Luís Jerez Riesco
Ulkoiset linkit
- Leon Degrelle
- Ajatuksenhallinnan haaste: Leon Degrellen historiografia
- Haastattelu Waffen-SS-upseerin Léon Degrellen kanssa
Englanninkielisiä kirjoituksia
- Eepos: Waffen SS:n tarina
- Hitler: Syntynyt Versaillesissa ( arvostelu )
- Hitlerin arvoitus
- Kuinka Hitler vahvisti valtaa Saksassa ja käynnisti sosiaalisen vallankumouksen
- Pitkien veitsien yö
- Kampanja Venäjällä
|
Viitteet:
- Leon Degrelle https://codoh.com/library/document/2510/?lang=fi
- ↑Hyppää ylös:2,0 2,1 2,2 2,3 Haaste ajatuksenhallinnassa: Leon Degrellen historiografia https://codoh.com/library/document/2120/?lang=en
- Hypätä ylös↑ Perustuu: Mike Miller, Axis Biographical Research , http://www.geocities.com/~orion47 , 10. kesäkuuta 2005
- Hypätä ylös↑ Vallonian Honor Rexist Badge, joka tunnetaan nimellä Blood Order, perustettiin vuonna 1941. Marraskuussa 1944 RFSS H. Himmler valtuutti palkinnon käytettäväksi saksalaisessa univormussa , kun Vallonian armeijan muodostelma siirrettiin Waffen-SS:lle. Pronssisessa merkissä on Vallonian Bergundin risti ja sen ylittävä miekka ympyrän ympäröimänä. Ranskankielisessä tekstissä lukee Bravery, Honor and Loyalty . Kaksi kultaista rexisti-merkkiä myönnettiin, yksi Leon Degrellelle ja toinen vallonipapille. Myös kultainen rexistimerkki timanteilla myönnettiin Victor Matthysille, joka otti rexistiliikkeen johtajuuden Degrellen ollessa taistelussa itärintamalla.