Harsosääsket
Harsosääsket | |
---|---|
![]() | |
Tieteellinen luokittelu | |
Kunta: | Eläinkunta Animalia |
Pääjakso: | Niveljalkaiset Arthropoda |
Luokka: | Hyönteiset Insecta |
Alaluokka: | Siipikantaiset Pterygota |
Ylälahko: | Neoptera |
Lahko: | Kaksisiipiset Diptera |
Alalahko: | Sääsket Nematocera |
Heimo: | Harsosääsket Sciaridae Billberg, 1820[1] |
Suvut | |
| |
Katso myös | |
| |
Infobox OKNimi-testi OK |
Harsosääsket (Sciaridae) on laaja sääskiheimo, jonka eräät lajit elävät sisällä asuinhuoneissa. Toistaiseksi maailmasta on nimetty noin 2 000 harsosääskilajia. Arvioiden mukaan nimettyjä lajeja on vasta noin 10–20 prosenttia maailman koko harsosääskien lajimäärästä. Suomessa tavataan noin 300 lajia.[2]
Ulkonäkö
Harsosääsket ovat hentorakenteisia, noin 2–3 mm:n pituisia, lentäviä hyönteisiä.[3] Niillä on pitkät, helminauhamaiset tuntosarvet sekä pitkät jalat. Ruumis on yleensä musta ja kyttyräselkäinen – takaruumis hoikka. Siipien suonitukselle on tyypillistä siiven kärkeen päättyvä heinähankokuvio.[4]
Harsosääsken toukat ovat jalattomia, ja niillä on musta pääkapseli. Väriltään toukat ovat lasimaisen läpikuultavia, muuttuen myöhemmin valkoisiksi. Täysikasvuisina toukat ovat 6–7 mm pitkiä.[4]
Harsosääskien toukat voivat muodostaa luonnossa aarremadoksi tai ketjukäärmeeksi kutsutun käärmemäisen kulkueen liittyessään yhteen lähtiessään etsimään ruokaa tai koteloitumaan. Käärmemäinen muoto saattaa hämätä saalistajia ja estää normaalisti kosteilla paikoilla eläviä toukkia kuivumasta. Aarremato voi olla useita metrejä pitkä.[5][6]
Elämänkierto
Harsosääskien elämänkierto (muna, kolme toukkavaihetta, kotelo ja aikuinen) kestää noin 3–4 viikkoa. Harsosääskien biologisessa torjunnassa voidaan käyttää ainakin harsosääskipetopunkkia (Hypoaspis miles) ja isosukkulaa (Steinernema feltiae).[7]
Harsosääski kasvintuhoojana
Harsosääskille alttiita koristekasveja ovat begonia, petunia, lehtikaktus, joulutähti, pelargoni, tulilatva, neilikka, esikko, liljat, syklaami ja orkideat. Harsosääsket ovat lisäksi yleisiä myös yrteillä, salaateilla, kurkuilla sekä tomaatilla. Harsosääskiä esiintyy erityisesti silloin, kun kasvualusta on riittävän kostea.
Aikuiset harsosääsket syövät levää, sienirihmastoa sekä kaikenlaista mätänevää orgaanista ainesta. Toukat syövät edellisten lisäksi pistokkaiden ja taimien hentoja hiusjuuria sekä kasvupisteen kallussolukkoa.[4]
Lähteet
- ↑ Sciaridae The Paleobiology Database. Viitattu 28.5.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
- ↑ Vilkamaa, Pekka: Pohjois-Euroopan harsosääskien (Diptera: Sciaridae) taksonomia ja esiintyminen Valtion ympäristöhallinto. Viitattu 23.10.2011.
- ↑ Torjuntatikku Esbau. Arkistoitu 21.8.2011. Viitattu 23.10.2011.
- ↑ a b c Irene Vänninen: Harsosääsket Kauppapuutarhaliitto. Arkistoitu 9.4.2011. Viitattu 23.10.2011.
- ↑ Jaakko Kullberg : Vaeltava toukkakulkue – aarremato, Suomen Luonto 2.8.2017
- ↑ "Mätäkuun hirviöitä" liikuskelee Kirkkonummella, Helsingin Sanomat, 27.07.1934, nro 198, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 22.07.2024
- ↑ Biotus: Harsosääsket Biotus. Viitattu 15.9.2019.
Aiheesta muualla
- Laji.fi: Sciaridae
- Ötökkätieto: Harsosääsket (Sciaridae)
- Harsosääskien taksonomia ja fylogenia (Arkistoitu – Internet Archive). Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsingin yliopisto.
- Puutteellisesti tunnettujen ja uhanalaisten metsälajien tutkimusohjelma. Suomen ympäristö 1/2008. (PDF)
- ITIS: Sciaridae. (englanniksi)
- Iowa State University, Bug Guide: Family Sciaridae - Dark-winged Fungus Gnats (englanniksi)
|