Filippiiniennokkakaija
Filippiiniennokkakaija | |
---|---|
![]() | |
Uhanalaisuusluokitus | |
| |
Tieteellinen luokittelu | |
Kunta: | Eläinkunta Animalia |
Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
Luokka: | Linnut Aves |
Lahko: | Papukaijalinnut Psittaciformes |
Heimo: | Kaijat Psittaculidae |
Suku: | Nokkakaijat Tanygnathus |
Laji: | lucionensis |
Kaksiosainen nimi | |
Tanygnathus lucionensis | |
Katso myös | |
| |
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |
Filippiiniennokkakaija (Tanygnathus lucionensis) on harvinaistuva aasialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 31 cm ja paino 200–230 g. Sen höyhenpuku on enimmäkseen vihreä, niska ja takaraivo ovat siniset ja siiven yläpeitinhöyhenet mustan ja oransiinkirjavat vatsapuoli on kellanvihreä. Nokka on punainen, koivet vihertävänharmaat ja iiris vaaleankeltainen. Nuori lintu on kauttaaltaan tummemman vihreä.
Esiintyminen
Filippiiniennokkakaijat elävät Filippiinien saarilla, Borneon itä- ja pohjoispuolen saarilla, sekä Sulawesin pohjoispuolen saarilla Indonesiassa ja Malesiassa. Lajista tunnetaan kolme alalajia: lucionensis Luzonin ja Mindoron saarilla, hybridus Polillossa ja talautensis eteläisillä saarilla. Populaation koon arvioidaan jäävän alle 10 000 yksilön. Metsien hakkuut ja raivaukset viljelysmaiksi sekä kaupallinen lemmikkieläinpyynti uhkaavat hävittää lajin.
Elinympäristö
Sitä tavataan vuoristometsissä 1 000 m korkeudelle merenpinnasta, paikoin myös kookospalmuviljelmillä.
Lisääntyminen
Pesä on vanhan puun kolossa tai onkalossa. Munamäärä on yleensä kaksi, joskus kolme.
Ravinto
Ruokavalio koostuu hedelmistä, marjoista, siemenistä, pähkinöistä sekä viljasta, ja paikoin laji on haittaeläin viljanviljelyalueilla.
Lähteet
- Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
- World Parrot Trust (englanniksi)
Viitteet
- ↑ BirdLife International: Tanygnathus lucionensis IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2. 2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 22.4.2014. (englanniksi)
|