Natalija Kobrynska
Natalija Kobrynska | |
---|---|
![]() 80. léta 19. století | |
Rodné jméno | Nataliya Ozarkevych |
Narození | 8. června 1855 Beleluja Rakouské císařství ![]() |
Úmrtí | 22. ledna 1920 Bolechiv Ukrajinská SSR ![]() |
Příčina úmrtí | tyfus |
Místo pohřbení | Bolechiv |
Národnost | ukrajjinská |
Země | Halič (Ukrajina) |
Vzdělání | ekonomická fakulta curyšské univerzity |
Alma mater | Univerzita v Curychu |
Povolání | spisovatelka, socialistická feministka, aktivistka, organizátorka ukrajinského ženského hnutí |
Domovské město | Bolechiv |
Choť | Theofil Kobrynsky |
Rodiče | Teofilia Okunevska Ivan Ozarkevych |
Příbuzní | Jevhen Ozarkevych – bratr Sofia Okunevska – sestřenice |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/ba/Title_Page_of_Almanac_The_First_Garland_1887.jpg/220px-Title_Page_of_Almanac_The_First_Garland_1887.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/02/%D0%A3%D1%87%D0%B0%D1%81%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%B8_%D0%B7%E2%80%99%D1%97%D0%B7%D0%B4%D1%83_%D1%83%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D1%85_%D0%BF%D0%B8%D1%81%D1%8C%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D1%96%D0%B2_%D0%B7_%D0%BD%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%B8_100-%D1%80%D1%96%D1%87%D1%87%D1%8F_%D0%B2%D0%B8%D1%85%D0%BE%D0%B4%D1%83_%D0%B2_%D1%81%D0%B2%D1%96%D1%82_%C2%AB%D0%95%D0%BD%D0%B5%D1%97%D0%B4%D0%B8%C2%BB.jpeg/220px-%D0%A3%D1%87%D0%B0%D1%81%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%B8_%D0%B7%E2%80%99%D1%97%D0%B7%D0%B4%D1%83_%D1%83%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D1%85_%D0%BF%D0%B8%D1%81%D1%8C%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D1%96%D0%B2_%D0%B7_%D0%BD%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%B8_100-%D1%80%D1%96%D1%87%D1%87%D1%8F_%D0%B2%D0%B8%D1%85%D0%BE%D0%B4%D1%83_%D0%B2_%D1%81%D0%B2%D1%96%D1%82_%C2%AB%D0%95%D0%BD%D0%B5%D1%97%D0%B4%D0%B8%C2%BB.jpeg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f0/Bolekhiv_N_Kobrynska_grave-3.jpg/220px-Bolekhiv_N_Kobrynska_grave-3.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/30/%D0%9A%D0%BE%D0%B1%D1%80%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%82.jpg/220px-%D0%9A%D0%BE%D0%B1%D1%80%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%82.jpg)
Natalija Ivanivna Kobrynska (8. června 1855 Beleluja, Rakouské císařství [nyní Snjatin, Ukrajina] – 22. ledna 1920 Bolechiv, Ukrajinská SSR) byla ukrajinská spisovatelka, socialistická feministka,[1] aktivistka[2] a organizátorka ukrajinského ženského hnutí.[3]
Život
Rodinný původ
Nataliya Ozarkevych se narodila jako dcera kněze ukrajinské řeckokatolické církve Ivana Ozarkeviče, který byl v V. až VII. volebním období (1873–1891) členem rakouské poslanecké sněmovny (rakouského parlamentu) a Teofilie Okunevské ve vesnici Beleluja (Ivanofrankivská oblast) v Haliči.
Rodina Ozarkevyčů byla v regionu známá: její bratr Jevhen založil ve Lvově Národní nemocnici (Narodna Lichnycja) pod patronací metropolity Andreje Šeptického, strýc z matčiny strany Jaroslav Okunevskij byl námořním admirálem v Rakousku-Uhersku, její sestřenice Sofia Okunevska byla první ženou–lékařkou taktéž v Rakousku-Uhersku a výraznou stopu v dějinách Haliče zanechala i řada dalších jejích příbuzných.[4]
Studia
Ve druhé polovině 19. století nebylo v Rakousku-Uhersku mladým ženám umožňováno další studium na gymnáziích a univerzitách. (A právě této problematice zasvětila Natalija Kobrynska svůj život.)[4] Když nemohla studovat (nad rámec základního vzdělání), tak se především učila sama doma od svého otce němčinu, francouzštinu, polštinu a ruštinu. Také četla díla světové (zahraniční) literatury, která ji její bratři přinášeli ze školy.
Manželství
V roce 1871 se provdala za Theofila Kobrynského (1848–1882). Po jeho úmrtí se vrátila do Bolechivu ke svým rodičům.[2] Podle zákona si tehdejší žena nemohla libovolně určit svůj ostud a pokud její manžel neřekl, co má dělat, převzal tyto povinnosti její otec.[4]
Kontakty ve Vídni
Ve Vídni, kam Kobrynska odjela se svým otcem, se seznámila s ukrajinskými velvyslanci. Největší dojem na ni udělal Ostap Terlecký, který ji přesvědčil, aby začala psát. Ve Vídni se Kobrynska seznámila s ukrajinským básníkem, spisovatelem, sociálním a literárním kritikem, novinářem, ekonomem a politickým aktivistou Ivanem Jakovyčem Frankem (1856–1916). Ten nejen její literární tvorbu chválil, ale povzbuzoval a utvrzoval ji v jejím úsilí o zrovnoprávnění žen s muži. Ve Vídni se také seznámila s ukrajinským historikem a politickým myslitelem Mychajlem Petrovyčem Drahomanovem (1841–1895), bratrem ukrajinské spisovatelky, novinářky a etnoložky Oleny Pčilky, která Kobrynskou také povzbuzovala v jejích aktivitách směřujících k zrovnoprávnění ukrajinských žen. Nakonec Kobrynska odjela spolu se svojí sestřenicí, aktivistkou a feministkou Sofií Okuněvskou (1865–1926) do Švýcarska, kde se zapsala na ekonomickou fakultu Curyšské univerzity.[4][5]
Aktivistkou
Dne 8. prosince 1884 založila a organizovala Kobrynska ve Stanislavově spolek s názvem Tovarystvo Rus'kykh Zhinok (Spolek rusínských žen; Association of Ukrainian Women),[2] který se zabýval vzděláváním žen, seznamoval je s literaturou a podporoval diskuse o ženských právech. Den 8. prosinec 1884 se tak stal výchozím bodem v dějinách ukrajinského ženského hnutí. Kobrynska považovala u žen za zásadní nejen otázku vzdělání, ale i problém přístupu Rusínek (Ukrajinek) k vlastenectví. Zastávala názor, že jsou to právě ženy, kdo při výchově dětí jim vštěpují vedle prvotních morálních vzorců i lásku k vlasti a rodné zemi.[4]
V roce 1890 byla Kobrynska členkou delegace, která lobbovala u ministra školství, aby bylo ženám umožněno studovat na univerzitě. Situace se změnila až v roce 1897, kdy bylo rozhodnuto o otevření ženských gymnázií a přijetí žen na univerzity. Zasazovala se také o všeobecné volební právo, denní péči o děti a společné kuchyně.[5] V 90. letech 19. století chtěla Kobrynska založit ženskou odnož první ukrajinské politické strany, ale tento cíl ji nakonec rozmluvili Ivan Jakovyč Franko a politik a spisovatel Mychajlo Pavlyk (1853–1915). A tak se její zbraní v boji o emancipaci ukrajinských žen stala literatura. Povídky, které napsala, vyšly v několika sbírkách a zabývaly se ženami, sociálními problémy a psychologickými tématy, lidovou vírou a první světovou válkou.[4]
Tvorba
Svou první povídku napsala v roce 1883 a jmenovala se Shuminska (respektive Paní Šuminská). Později byla tato povídka známa pod názvem Duch doby (The Spirit of the Times).
O rok později (1884) napsala novelu Pro kus chleba (For a Piece of Bread).[6]
V roce 1887 vydala první feministický almanach. Tato sbírka děl ukrajinských autorek se nazývala Pershy vinok (První věnec; The First Garland) a Kobrynska ji publikovala spolu s ukrajinskou nakladatelkou, spisovatelkou, etnografkou, tlumočnicí a občanskou aktivistkou Olenou Pčilka (1849–1930).[5] Almanach byl prvním dílem v Haliči a na Ukrajině, které se zabývalo tzv. „ženskou otázkou“ – kromě beletristických děl a etnografických výzkumů obsahoval řadu feministických článků, zejména o postavení žen na Ukrajině a ve světě. Sestavovatelkami a autorkami almanachu Peršij vinok byly výhradně ženy jak z Haliče, tak i z Dněprské Ukrajiny.[4]
Kobrynska založila také nakladatelství, které se jmenovalo Zhinocha Sprava (Ženská věc; Women’s Cause)[6] a zde vyšla tři čísla ženského almanachu – druhý almanach vydaný jejím vlastním nákladem v roce 1893 se nazýval Nasha dolya resp. Naša dolia (Náš osud; Our Fate);[5] další vydání následovala v letech 1895 a 1896; třetí almanach byl vydán v roce 1907 a jmenoval se Žinocha dolia (Osud žen). (Kvůli almanachu Naša dolia se přestěhovala do Lvova.[4])
V roce 1967 vydal P. Babiak bibliografii jejích prací.[7] Její dílo bylo přeloženo též do angličtiny:[5] sbírka The Spirit of the Times (Duch doby) (v roce 1998); Warm the Children, O Sun (Zahřej děti, slunce) (v roce 1998).
Závěr
Kobrynska nikdy nabyla organizátorkou protestů a skandálů. Jen a jen svojí inspirativní a vytrvalou prací v oblasti vzdělávání žen pomohla zavést významné kvalitativní změny do života žen na počátku 20. století (a to nejen ve Lvově).[4]
Kobrynska se nikdy znovu nevdala a cele se věnovala společenským aktivitám. Během první světové války skončila za své vlastenecké postoje málem v rakouském koncentračním táboře. Přes 30 let žila Kobrynska v Bolechivu,[8] kde dne 22. ledna 1920 ve věku 64 let zemřela na tyfus.[9][6] Aby se zabránilo šíření nemoci, byl její dům v Bolechivu po jejím úmrtí vypálen.[4]
Dílo
- Peršyj vìnok – Žìnočyj al‘manach vydanyj koštom ì zachodom Natalìì Kobryns‘koì ì Oleny Pčìlky. (První věnec – Ženský almanach vydaný nákladem Natalijí Kobrynskou a Olenou Pchilkovou.) L‘vìv: [s. n.], 1887. [2]; 464 stran
- Vìdpovìd‘ na krytyku žìnočoho al‘manacha v Zorì z r. 1887. (Odpověď na kritiku ženského almanachu z roku 1887.) Černìvcì: koštom ì zachodom K. Tryl‘ovskoho, 1888. 16 stran
- Pro „Noru“ Ìbzena. (O Ibsenově „Noře“.) L‘viv: (s. n.), 1900; 28 stran
- Duch času: opovidanja. (Duch času: příběhy.) L‘viv: Spilka, 1903?; 123 stran
- Kazky (Pohádky) – Natalìja Kobryns‘ka z Ozarkevyčìv; Peredne slovo (napysav) Denys Lukìjanovyč. Černìvcji: Nakladem vlastním, 1904. XIX, 104 stran
- Jadzja ì Katrusja ta yn‘šì opovìdanja. (Katyino jídlo a další příběhy.) L‘vìv: Spìlka, 1904. 156 stran
- Кобринська Н. Виборець / Наталя Кобринська – Київ: Рух, 1926 – C. 44
- Кобринська Н. Оповідання / Наталя Кобринська; ред. й передм. А. Березинського – Харків : Рух, 1929 – 425, C. 7
- Оповідання / Н. І. Кобринська. / Ред. І передм. Березинського – Х.: Рух, 1929 – C. 427
- Vybranì opovìdannja. (Vybrané příběhy.) L'vìv: Knyžkovo-žurnal'ne vydav., 1954. 215 stran
- Kobryns'ka, Natalìja, Vybranì tvory – Vporjadkuvannja, pìdhotovka tekstìv, vstupna stattja ta prymìtky O. M. Moroza. (Vybrané texty – Uspořádání, příprava textu, úvodní slovo a poznámky O. M. Moroza.) Kyjiv: Deržlìtvydav Ukrajiny, 1958. 19 stran
- Вибрані твори / Н. І. Кобринська. – К.: Держ. Вид-во худож. л-ри, 1958 – C. 417 – 4 арк. Фотогр., портр.
- Kobryns'ka, Natalìja, Vybranì tvory – Uporjadkuvannja, pìdhotovka tekstìv, vstupna stattja j prymìtky: Ìvan O. Denysjuk ta Kateryna A. Krìl. (Vybrané texty – Uspořádaní, příprava textu, úvodní slovo a poznámky Ìvan Ovksentìjovyč Denysjuk a Kateryna A. Krìl.) Kyjiv: Dnìpro, 1980. 448 stran
- Дух часу: Оповідання, повість / Н. І. Кобринська. — Львів: Каменяр, 90 – C. 352
V češtině
- Duch času – in: 1000 nejkrásnějších novel č. 101; přeložil Karel Handzel. Praha: J. R. Vilímek, 1916
Galerie
- Lidé, kteří ji ovlivnili
-
-
-
-
-
Odkazy
Poznámky
Reference
V tomto článku byly použity překlady textů z článků Nataliya Kobrynska na anglické Wikipedii, Nataliya Kobrynska na německé Wikipedii a Кобринська_Наталія_Іванівна na ukrajinské Wikipedii.
- ↑ BOHACHEVSKY-CHOMIAK, Martha. Feminists Despite Themselves: Women in Ukrainian Community Life, 1884–1939. [s.l.]: CIUS Press, 1988. S. 71. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ a b c DE HAAN, Francisca; DASKALOVA, KRASIMIRA; LOUTFI, ANNA. Biographical Dictionary of Women's Movements and Feminisms in Central, Eastern, and South Eastern Europe: 19th and 20th Centuries. [s.l.]: [s.n.], 2006. Dostupné online. ISBN 9637326391. S. 244–247. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ Kobryns‘ka, Natalìja (1855–1920); Kobryns‘ka, Natalìja Ìvanìvna (1855–1920): ukrajinská spisovatelka, socialistická feministka a aktivistka [online]. web: Databáze autorit NK ČR [cit. 2022-03-17]. Identifikační číslo: js2007400483. Dostupné online.
- ↑ a b c d e Women's Voices in Ukrainian Literature; Nataliya Kobrynska (1855–1920) [online]. Language Lanterns Publications [cit. 2022-03-18]. Biografická skica. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c BUKHALO, Serhiy. The Pioneer of Ukrainian Feminism (The 150th birth anniversary of Natalia Kobrynska) [online]. noviny: day.kyiv.ua – The Day (kyjevský centristický deník, který vychází ve třech jazykových mutacích: ukrajinsky, rusky a anglicky), 2005-07-05 [cit. 2022-03-18]. Dostupné online.
- ↑ STRUK, Danylo Husar. Záznam o Nataliji Kobrynské v Encyklopedii Ukrajiny [online]. web: Encyklopedie Ukrajiny com [cit. 2022-03-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ГУПАЛО, Сергій. Піонерка українського фемінізму – 150 років тому народилася Наталія Кобринська (česky: Průkopnice ukrajinského feminismu 150. výročí narození Natalji Kobrynské) [online]. Článek v day.kyiv.ua – The Day (kyjevský centristický deník, který vychází ve třech jazykových mutacích: ukrajinsky, rusky a anglicky), 10. června 2005, 2005-06-10 [cit. 2022-03-18]. Ukrajinsky. Dostupné online.
- ↑ Biografie Natalija Kobrynska [online]. na internetových stránkách ukrajinské pošty k vydání obálky na počest jejích 160. narozenin (vyhledáno 10. května 2017) [cit. 2022-03-18]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2016-03-05. (ukrajinsky)
Chybná citace: Na <ref>
se jménem „obalky.knih“ definovaný uvnitř <references>
nejsou v předchozím textu žádné odkazy.
Literatura
- Гундорова Т. І.: Кобринська Наталія Іванівна [Архівовано // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.]; НАН України, НТШ – К.: Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2013 – Т. 13: Київ – Кок – С. 422
- Гупало С.: Піонерка українського фемінізму // День
- Гупало С.: Феміністка // Дзеркало тижня – № 9. – 8 березня 2008
- Кізченко В. І.: Кобринська Наталія Іванівна // Енциклопедія історії України: у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін.; Інститут історії України НАН України – К.: Наукова думка, 2007 – Т. 4: Ка – Ком. – С. 373
- Книш Ірена.: Смолоскип у темряві. Наталія Кобринська й український жіночий рух / передмова Олени Кисілевської –Вінніпеґ: Новий Шлях, 1957 – C. 302
- Мельник О.: Старість і старіння у практиці письма Наталії Кобринської // Україна Модерна – 23.09.2016
- Денисюк І.: Поборниця прогрессу /І. Денисюк; К. Кріль // Кобринська Н. І. Вибр. твори / Н. І Кобринська – К., 1980 – С. 5–20
- Жовтуля І.: Від літератури до фемінізму / І. Жовтуля // Сучасність, 2002 – № 11 – С. 84–89
- Качкан В. А.: Верховинна естетика: Штрихи до портр. Наталії Кобринської // Качкан В. А. Українське народознавство в іменах: У 2 ч. / За ред. А. З. Москаленка / В. А. Качкан – К., 1994 – С. 143–151
- Погребенник Ф.: Три фотопортрети Наталії Кобринської // Сл. І час – 1995 – № 5/6 – С. 31–32
- Кобринська Наталія Іванівна: (8.У1.1855–22.1.1920) // Українська літературна енциклопедія: У 5 т. / Редкол.: І. О. Дзеверін (відп.ред.) – К., 1990 – Т. 2 – С. 505–506
- Кобринська Наталія Іванівна (8.06.1855–22.01.1920) // Українська Журналістика в іменах // За ред. М. М. Романюка; Передм. В.Качкана – Л., 1994 – Вип. 1. С. 95–97
- Алла Швець. Жінка з хистом Аріадни: Життєвий світ Наталії Кобринської в генераційному, світоглядному і творчому вимірах – Львів, 2018 – C. 752
- Віра Агеєва, Ірина Борисюк, Оксана Пашко, Олена Пелешенко, Ольга Полюхович, Оксана Щур. Бунтарки: нові жінки і модерна нація – Київ, 2020 – C. 368
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Natalija Kobrynska na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Natalija Kobrynska
- КОБРИНСЬКА НАТАЛІЯ ІВАНІВНА [online]. Encyklopedie historie Ukrajiny [cit. 2022-03-18]. Dostupné online. (ukrajinsky)
- Кобринська Наталія Іванівна [online]. Encyklopedie moderní Ukrajiny. Dostupné online. (ukrajinsky)