Max Biaggi
![ikona](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/Broom_icon.svg/48px-Broom_icon.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/11/Preferences-system.svg/16px-Preferences-system.svg.png)
Max Biaggi | |
---|---|
![]() Max Biaggi (2010) | |
Rodné jméno | Massimiliano Biaggi |
Narození | 26. června 1971 (53 let) Řím |
Povolání | motocyklový závodník a manažer týmu |
Ocenění | Zlatý řetěz za sportovní zásluhy (1995) FIM Legend (2019) Síň slávy MotoGP (2022) |
Partner(ka) | Eleonora Pedron (2004–2015) Bianca Atzei (2015–2017) |
Web | www |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Massimiliano "Max" Biaggi je italský bývalý motocyklový závodník. Narodil se 26. června 1971 v Římě. Bydlí v Monaku a ve Spojených státech. Biaggi je také znám po přezdívkou "šílený Max". Legendárními se staly jeho souboje s Valentinem Rossim. Závodní kariéru ukončil na konci sezóny 2012.
Kariéra
Před vstupem do mistrovství světa
Jeho otec byl fotbalovým trenérem a Max Biaggi začínal ve sportu s fotbalem. Jeho závodní kariéra začala poté, co dostal k narozeninám Aprilii RS125. V roce 1990 vyhrál italský šampionát a o rok později evropský.
Mistrovství světa
1991–1993
V roce, kdy se stal evropským šampiónem ve třídě 125cc, debutoval také v mistrovství světa v kategorii 250cc na motocyklu Aprilia RS250. Svoji premiéru v mistrovství světa si odbyl při Velké ceně Evropy 1991 a závod pro něj skončil už po čtyřech kolech. V tomto roce startoval ještě ve Francii, Velké Británii a San Marinu. V šampionátu obsadil 27. místo se sedmi body.
V roce 1992 dojel na Aprilii celou sezónu. V úvodním závodě se sice kvalifikoval na 35. místě a závod nedokončil, ale následující Grand prix v Austrálii se dostal poprvé do první desítky jak v kvalifikaci, tak v závodě. Na velké ceně v Itálii poprvé stanul na stupních vítězů a tento počin si zopakoval i v následující Velké ceně Evropy a Německa. Získal třikrát po sobě pole position (Evropa, Německo, Nizozemsko), v následujících čtyřech závodech nebodoval. V závěru sezóny vyjel v Brazílii pole position a v Jihoafrické republice poprvé v kariéře vyhrál.
V roce 1993 přešel k Hondě. V úvodním závodu doprovodil na stupně vítězů Haradu a Kocinskeho, ale následující dva závody nedokončil. V následujícím závodu ve Španělsku byl druhý. Po dalších třech neúspěšných závodech byl ve Velké ceně Evropy suverénní a po zisku pole position přzvítězil. Do konce sezóny podíval stanul na stupni vítězů ještě dvakrát a v konečném součtu obsadil 4. místo.
1994–1997
V roce 1994 se vrátil k Aprilii a ovládl dva úvodní podniky v Austrálii a Malajsii. Následující závody vyhráli Okada, Ruggia a dva závody poté Loris Capirossi. Biaggi získal pouze dvě druhá místa. Po šesti závodech ale stále vedl "černý pirát" o 1 bod před Capirossim. Zraněný Harada již o titul nebojoval. V Assenu opět zvítězil Max Biaggi, ale v domácí velké ceně v Mugellu upadl. Dále zvítězil až v Brně a před posledním závodem, který se konal v Barceloně, měl na druhého Okadu náskok 8 bodů. Závod opanoval a získal svůj první titul. Sezóna byla pro Maxe mimořádně úspěšná, když vyhrál 5x závod a 7× kvalifikaci. V této sezóně 1994 se pokaždé kvalifikoval do první řady.
Biaggi do dalšího ročníku nastupoval jako úřadující šampión, titul obhajoval před hlavními rivaly Haradou, Okadou, Ruggiou a Waldmannem. Australské vítězství z loňska sice neobhájil, ale v malajsijském Shah Alam zaslouženě vyhrál. V Suzuce zaznamenal nejhorší výsledek v sezóně (9. místo) a ztratil vedoucí pozici v šampionátu. Od dalšího závodu ve Španělsku nezajel do konce sezóny hůře než na 2. místě. Vyjel svůj první hattrick v kariéře, když vyhrál Velké ceny Německa, Itálie a Nizozemska. V Buenos Aires nestartoval v první řadě poprvé od Velké ceny FIM 1993. Biaggi získal druhý titul dva závody před koncem sezóny.
Start do sezóny 1996 byl vůbec nejlepší z celé jeho kariéry. Z prvních šesti závodů jich vyhrál pět a jeden dojel jako druhý. V následujících dvou závodech v Assenu a na Nürburgringu byl poražen Waldmannem a Fuchsem. Stejně jako v roce 1995 zvítězil v Doningtonu. Na rakouském okruhu A1-ring nebodoval, závod vyhrál Waldmann. Od té doby Biaggi buď vyhrál nebo závod nedokončil. Brno a Barcelonu vyhrál, v Imole a v Riu de Janeiro nedojel. V posledním závodu v Austrálii bojovali o titul Biaggi (249 bodů) a Waldmann (248 bodů). Biaggi získal třetí titul v řadě. Během sezóny se objevily problémy uvnitř týmu Aprilia a Max Biaggi odešel k Hondě.
Po přestupu chtěl dokázat, že umí vyhrát na jakémkoliv stroji a vyhrát tak titul počtvrté v řadě, což se ve třídě 250cc ještě nikomu nepodařilo. V Malajsii vyhrál počtvrté za sebou. V Suzuce neuspěl žádný z favoritů, Biaggi dojel sedmý. Ve Španělsku podlehl Waldmannovi a Haradovi, ale v Mugellu zvítězil po souboji s krajanem Capirossim a vrátil se do čela průběžné klasifikace. V Nizozemsku byl diskvalifikován, ale v Imole byl první. Poté přišli tři závody bez stupňů vítězů. V německém Nürburgringu sice mohl vyhrát, ale chyba Jacqua ho odsunula až na 4. místo. V Brně, kde již třikrát zvítězil, byl Biaggi favoritem a zvítězil počtvrté. V Katalánsku prohrál s Waldmannem a v Indonésii vyhrál. V posledním závodě dojel na druhém místě a získal tak čtvrtý titul ve třídě 250cc. Poté Max Biaggi vstoupil s týmem Kanemoto-Honda do třídy 500cc.
1998
Ačkoliv tentokrát neměl tovární podporu, dokázal Biaggi fantastický kousek. Ve svém prvním závodě v královské třídě suverénně ovládl jak kvalifikaci, tak závod. Další tři závody stanul na stupních vítězů a rázem se stal nejbližším pronásledovatelem suveréna Doohana. Po Velké ceně Francie Max své vedení v šampionátu ztratil, ale v Madridu po výpadku Doohana se do jeho čela opět vrátil. V Assenu se slavným Australanem prohrál přímý souboj stejně jako v Sachsenringu. Poté přišlo Brno a Italův triumf, mezitím co jeho sok upadl a nedokončil. Tam předvedl nezapomenutelný kousek, když v rychlosti 200 km/h při projetí cílem dokázal svůj stroj postavit na zadní kolo tak, že málem havaroval. Tento moment se stal jedním z nezapomenutelných kousků celé jeho kariéry. Třetí místo v italské Imole bylo ještě dobrý výsledek, ale pak už se mu tolik nedařilo a hlavně díky své nedisciplinovanosti přišel o vítězství v Barceloně diskvalifikací. Doohan vyhrál poslední dva závody a titul měl ve svých rukou. Biaggi díky pádu Alexe Criville v Argentině uhájil druhé místo v konečném součtu bodů a stal se jedním z nejúspěšnějších nováčků královské třídy. Věděl, že na další rok nemá šanci bojovat s továrními stroji Repsol-Honda a rozhodl se přestoupit do Yamahy.
1999
V testech to vypadalo, že by mohl Max bojovat o vítězství stejně jako v předchozím roce. Přestože v kvalifikaci na úvodní závod v Malajsii Ital vyjel druhou pozici, tak v závodě už to moc slavné nebylo. Po deseti kolech musel odstoupit pro technickou závadu. V Japonsku zase absolvoval první závod v dešti ve třídě 500cc a dokončil až devátý. Ve Španělsku svedl souboj s Crivillem, ale prohrál. Nepříjemný závod zažil Max v Le Mans, když v závodě upadl a zlomil si prsty na obou rukou. I s tímto handicapem předvedl fantastický závod na domácím Mugellu. Startoval až jako třináctý, ale v závodě se dostal až do vedení a sváděl souboj s Crivillem. Španěl ho připravil o vítězství až v poslední zatáčce a po závodě byl Ital tak vyčerpán, že musel dokonce vyhledat lékaře. Problémy s nastavením Yamahy často zapříčinily jeho pád jako třeba v Barceloně a na Sachsenringu. Zadařilo se až v Brně, ale ani tam to na stupně vítězů nestačilo. Třetí místo v Imole však nastartovalo jeho zdařilejší výsledky do konce sezóny. Předvedl mnoho krásných soubojů, jako například v Austrálii, kde až v závěru těsně podlehl Okadovi. Konečná úleva pro Biaggiho přišla až v Jihoafrické republice. Porazil Repsol Hondy a zaslouženě vyhrál. Poslední dva závody byly v režii jezdců Norick Abe, Biaggi a Roberts jr a Max z těchto soubojů vyšel pokaždé jako druhý. Sezóna tedy nepatřila k těm nejúspěšnějším, ale Max Biaggi věřil ve zlepšení.
2000
Max počítal s tím, že sezóna bude úspěšnější než ta předchozí, ale opak byl pravdou. Hned v Jihoafrické republice ho zastavila porucha. V Malajsii obsadil 4. místo, ale poté tři závody nedokončil, přestože do každého z nich startoval z první řady. V italském Mugellu to vypadlo velice nadějně, ale Biaggi v posledním kole upadl ze druhé pozice. Dokázal však svůj stroj zvednout a dokončit na 9. místě. Poté čtyři závody sice dokončil, ale s nikterak velkým úspěchem. Před Maxovou oblíbenou brněnskou velkou cenou mu patřila v bodování až jedenáctá pozice s tím, že ještě letos nestál ani jednou na stupních vítězů. Na Masarykově okruhu v Brně však přišel zlom a po získané pole position suverénně triumfoval i v závodě. V Portugalsku svedl souboje s Robertsem a Rossim, ale nakonec je prohrál a dojel čtvrtý. Valencie znamenala opět stupně vítězů a souboj trojice Biaggi, Roberts a Rossi. V Brazílii byl pouze tři desetiny za pódiovým umístěním, ale v Motegi si vše nahradil a dokončil jako třetí. Poslední závod přinesl nevídané drama. Biaggi startoval až z dvanácté pozice, ale postupně se propracoval kupředu a v 16. kole už vedl startovní pole. O vítězství sváděl boje s Capirossim, Rossim, Abem, McCoyem a dalšími. Devět jezdců do posledních chvílí bojovalo mezi sebou ve skupině. Vítězně však sezónu zakončil Biaggi a nakonec obsadil celkovou třetí pozici v konečném součtu. Tato sezóna byla hlavně začátkem legendární rivality mezi Biaggim a Rossim.
2001
Tentokrát Maxovi připravila Yamaha stroj schopný vítězit. Hned v Japonsku se stal kontroverzní moment, když Biaggi vystrčil svého velkého rivala Rossiho z tratě. Mladý Ital mu to však o dvě kola později agresivním předjížděcím manévrem vrátil a ukázal Biaggimu prostředníček. Oba jezdci byli po závodě přizváni na kobereček a napomenuti. Následující dva závody Rossi vyhrál, mezitím co Max z nich vytěžil pouhých 13 bodů a stál v bodování až na šestém místě. Francouzskou velkou cenu však ovládl suverénně a v bláznivém Mugellu se opět postavil na stupně vítězů. Další závod byl představením stíhacích jízd Rossiho a Biaggiho,kteří obsadili první dvě pozice. Souboj těchto dvou jezdců se přenesl i do Assenu. Tam ale tentokrát vyhrál Biaggi po předčasně ukončeném závodě. Donington patřil Rossimu a Sachsenring zase Biaggimu. Po devíti závodech tak oba jezdce dělilo pouhých 10 bodů. Zlom nastal v Brně. Biaggi vedl před Rossim když najednou podlehl tlaku mladšího krajana a upadl, dokázal však svoji motorku zvednout a dokončil závod na 10. místě.Po závodě sám Valentino Rossi přiznal, že se ho jen zuby nehty držel. V Portugalsku mizérie pokračovala a opět přišel pád a neuspokojivý výsledek. V mokré Valencii sice Biaggi předjel Rossiho a dokončil před ním, ale šlo pouze o 10. a 11. místo. Max tak stáhl pouhý bod. Drama pokračovalo i v Motegi, ale pouze do šestého kola. Max Biaggi opět upadl, ale tentokrát už svůj stroj nezvedl. O titulu se zdálo být rozhodnuto. Kvalifikaci však vyhrál a ukázal, že bude bojovat až do samotného konce. V snad nejkrásnější bitvě sezóny však podlehl a titul putoval do Rossiho rukou. V Malajsii opět nedokončil pro pád a sezónu uzavřel třetím místem v Brazílii. Pro následující sezónu byla zavedena nová třída MotoGP.
2002
Katastrofální byl pro Maxe start do sezóny 2002. Za první tři závody získal pouhých 7 bodů. Yamaha se na první sezónu kategorie MotoGP nepřipravila na rozdíl od tovární Hondy vůbec dobře. Až ve Francii se po souboji s oběma Repsol Hondami podíval na stupně vítězů. V Itálii se o prvenství přetahoval s Rossim, ale nakonec si mladšího krajana nechal ujet a dojel si "pouze" pro druhé místo. V Katalánsku startoval sice z pole-position, ale v závodě dojel těsně pod stupni vítězů. Stejný výsledek zopakoval i v holandském Assenu. Poté následovalo velmi plodné období tří závodů, ve kterých Max dosáhl na druhá místa ve Velké Británii a Německu a vítězství na oblíbeném okruhu v Brně. Na českém okruhu se dlouho bojovalo mezi Biaggim a Rossim a i když Biaggi ani na kolo neztratil vedení tak většina fanoušků čekala Rossiho útok v samém závěru. V tom ale Rossimu 7 kol před koncem vypověděla službu pneumatika a trojnásobný šampión musel zajet do boxů. Biaggi tak závod dotáhl do vítězného konce a přerušil tím Rossiho sérii sedmi vyhraných závodů. Promoklý portugalský okruh Estoril znamenal návrat k nenápadným výsledkům, avšak v Brazílii se stal opět jediným konkurentem Valentina Rossiho. Za cíl si dal dokončit šampionát na konečném druhém místě. Velkou cenu Pacifiku nedokončil, zatímco v horké Malajsii si počínal suverénně a zaslouženě vyhrál. V Austrálii měl problémy za sebou udržet dvoutaktní motocykly. V poklidu si v posledním podniku roku dojel pro stupně vítězů a obhájil titul vicemistra za Valentinem Rossim. Letošní problémy Yamahy přiměly Maxe k odchodu do Hondy týmu Sita Ponse.
2003
Rok 2003 byl v očekávání zda Max Biaggi bude atakovat mistrovský trůn Valentina Rossiho. Všechno tomu nasvědčovalo když dostal motocykl Honda i když ne s takovou tovární podporou jako měl Rossi. Na rozdíl od předchozí sezóny začal dobře, když v tragické Velké ceně Japonska získal druhé místo a v jihoafrické velké ceně třetí místo. Oba italští rivalové však museli pro letošek počítat i se Setem Gibernauem, který vyhrál druhý podnik roku. Španělský Jerez ovládl opět Rossi před Biaggim a oba tak okupovali i první dvě místa v bodování. V Le Mans totálně zaostal za Rossim a Gibernauem jak v suché části závodu tak v té mokré. Překvapivě podlehl v Mugellu krajanovi Capirossimu a dojel až třetí mezitím co vyhrál Rossi. V Barceloně se Maxovi také nedařilo a po zpackané kvalifikaci bojoval o stupně vítězů než se v předposledním kole ocitl mimo trať a dokončil na 14. místě. Na lepší časy se opět zablýsklo v Assenu. Biaggi na vodě dotáhl svůj motocykl na skvělém druhém místě když nestačil pouze na Gibernaua. První pole-position v sezóně si vyjel v Donington Parku a v závodě dojel opět jako druhý do té doby, než byl po závodě penalizován Valentino Rossi a Biaggi se tak posunul na první místo. Zdálo se, že šílenému Maxovi vyhoupla forma nahoru a pole-position v Německu to jen potvrdila. Jenže start jednoznačně pokazil a po prvním kole mu patřila až nelichotivá 10. pozice. Musel se tak prokousávat polem nahoru a ve 13. kole byl dokonce na 3. místě, ale hned v následujícím kole upadl a skončil. Po pátém, druhém a čtvrtém místě přišla Velká cena Japonska třetí pole-position v sezóně.Závod skončil stejně fantasticky jako kvalifikace,když mu k triumfu opět pomohla chyba Rossiho, který se ocitl mimo trať. V Sepangu byl opět až ten třetí za Rossim a Gibernauem a na Philip Islandu pro změnu chyboval a obsadil až nebodované 17. místo. Poslední závod ve Valencii dokončil pod stupni vítězů a uzavřel tak sice spolehlivou ale výsledkově nedobrou sezónu. Během většiny sezóny nedokázal držet tempo dvojice Rossi-Gibernau a tudíž se musel spokojit s celkovým 3. místem s bodovým přídělem 228 bodů.
2004
Otázka tak tentokrát zněla jestli Biaggi udrží krok s Rossim a Gibernauem. Ve Welkomu se představil výborně. Svedl krásný souboj s Rossim o vítězství, ale nakonec prohrál. Na Gibernaua ve Španělsku nestačil, ale bylo z toho opět skvělé druhé místo. Ve Francii a Itálii stanul opět na stupně vítězů, ovšem v Katalánsku to už tak slavné nebylo. Osmá pozice v závodě Maxe neuspokojila. Výsledek se přenesl i do následujícího závodu, kde v kvalifikaci dokončil jako dvanáctý. Biaggi do cíle nakonec dorazil jako čtvrtý a v Riu byl poražen svým týmovým kolegou Makoto Tamadou. Maxův nejpodařenější závod se uskutečnil v Německu. Pole-position a vybojované vítězství po bitvě s Barrosem znamenalo návrat do boje o titul. Rossi měl 139 bodů, Biaggi 138 bodů a Gibernau 126 bodů. Nezvládnutý závod v Británii však znamenal opět vzdálení se boje o mistrovskou korunu. Ani na oblíbeném okruhu v Brně neporazil dvojici rivalů stejně jako v Portugalsku a Japonsku. Tam zase pro změnu nedokončil pro pád ani první kolo. Premiérová Velká cena Kataru Maxovi také nevyhovovala, protože se na startovním roštu postavil až na 24. místo. V průběhu závodu se prokousal polem až na konečné 6. místo. Před Maxem bylo zvládnout poslední tři závody sezóny a co se týče malajského Sepangu tak to zvládl, když skončil na 2. místě. Další závod to na lepší jak 7. místo nestačilo a poslední závod ve Valencii dokončil opět druhý, když jako jediný dokázal držet krok s Rossim. Sezóna tak potvrdila, že Max Biaggi i přes relativně stabilní výkony je za zenitem své rychlosti. Pro následující sezónu se upsal týmu Repsol-Honda a dostal tak příležitost dokázat s čistě továrním motocyklem, že je stále konkurenceschopný.
2005
Na začátku sezóny ještě nikdo, ani sám Max netušil, že vstupuje do své poslední sezóny v MotoGP. Začátek sezóny nebyl tak špatný, když se mu podařilo stanout na bedně v Portugalsku a doma v Itálii. Tam dokonce potrápil svého věčného rivala Rossiho. Po Velké ceně Japonska mu dokonce patřila druhá pozice v průběžné klasifikaci, hned za suverénním Rossim. Poté ale začaly Maxovy nepřesvědčivé výkony a k tomu problémy uvnitř týmu. To vyvrcholilo roztržkou po Velké ceně Turecka, kde skončil Max až na dvanáctém místě a dával to za vinu hlavně motorce. Ve Valencii dojel Ital svůj poslední závod v MotoGP šestém místě. Poslední sezóna neskončila nijak slavně. Žádné vítězství na kontě, pouze dvě druhá místa, byla pro velkou postavu motocyklové historie příliš málo. Dokonce snad opět mělo dojít k nějakému kontroverzními vyjádření na adresu Hondy a proto na další rok o své místo přišel. A nejen to, nesehnal angažmá v žádném dalším týmu. Zástupci Hondy byli totiž některými Biaggiho výroky na svou adresu tak pohoršeni, že prohlásili, že Biaggi již nikdy na žádný jejich motocykl neusedne a mluvilo se o tom, že Honda se v zákulisním přestupovém kolotoči usilovně angažovala, aby Biaggi nedostal k dispozici ani motocykl žádné jiné značky. Nakonec to opravdu tak dopadlo a Biaggi tím bohužel vcelku neslavně na scéně Grand prix skončil. Ještě v roce 2007 se objevovaly spekulace o Maxově návratu do Mistrovství světa. Šílený Max však nepověsil přilbu na hřebík a zkusil štěstí také v Mistrovství světa superbiků.
Kompletní výsledky Maxe Biaggiho
Mistrovství světa silničních motocyklů
Legenda k tabulce | |
---|---|
Barva | Výsledek |
Zlatá | Vítěz |
Stříbrná | 2. místo |
Bronzová | 3. místo |
Zelená | Bodované umístění |
Modrá | Nebodované umístění |
Dokončil neklasifikován (NC) | |
Fialová | Odstoupil (Ret) |
Červená | Nekvalifikoval se (DNQ) |
Nepředkvalifikoval se (DNPQ) | |
Černá | Diskvalifikován (DSQ) |
Bílá | Nestartoval (DNS) |
Závod zrušen (C) | |
Světle modrá | Pouze trénoval (PO) |
Páteční testovací jezdec (TD) | |
Bez barvy | Netrénoval (DNP) |
Vyřazen (EX) | |
Nepřijel (DNA) | |
Odvolal účast (WD) | |
Nezúčastnil se (prázdné) | |
Označení | Význam |
Tučnost | Pole position |
Kurzíva | Nejrychlejší kolo |
† | Jezdec nedojel do cíle, ale byl klasifikován, protože odjel více než 90 % délky závodu. |
‡ | Byl udělován poloviční počet bodů, protože bylo odjeto méně než 75 % délky závodu. |
Horní index | Umístění bodujících jezdců ve sprintu |
Rok | Třída | Tým | Továrna | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Body | Umístění |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1991 | 250cc | Team Italia | Aprilia | EUR Ret | FRA 13 | GBR Ret | RSM 12 | 7 | 27. místo | |||||||||||||
1992 | 250cc | Telkor Valesi Racing | Aprilia | JPN Ret | AUS 8 | MAL Ret | SPA 10 | ITA 3 | EUR 3 | GER 2 | NED Ret | HUN Ret | FRA DNS | GBR Ret | BRA 2 | RSA 1 | 78 | 5. místo | ||||
1993 | 250cc | Rothmans Kanemoto Honda | Honda | AUS 3 | MAL 17 | JPN Ret | SPA 2 | AUT 5 | GER 4 | NED Ret | EUR 1 | RSM 5 | GBR 6 | CZE 2 | ITA Ret | USA Ret | FIM 3 | 142 | 4. místo | |||
1994 | 250cc | Chesterfield Aprilia | Aprilia | AUS 1 | MAL 1 | JPN 4 | SPA Ret | AUT 2 | GER 2 | NED 1 | ITA Ret | FRA 3 | GBR Ret | CZE 1 | USA 2 | ARG 2 | EUR 1 | 234 | 1. místo | |||
1995 | 250cc | Chesterfield Aprilia | Aprilia | AUS 3 | MAL 1 | JPN 9 | SPA 2 | GER 1 | ITA 1 | NED 1 | FRA 2 | GBR 1 | CZE 1 | BRA 2 | ARG 1 | CAT 1 | 283 | 1. místo | ||||
1996 | 250cc | Chesterfield Aprilia | Aprilia | MAL 1 | INA 2 | JPN 1 | SPA 1 | ITA 1 | FRA 1 | NED 3 | GER 4 | GBR 1 | AUT Ret | CZE 1 | IMO Ret | CAT 1 | BRA Ret | AUS 1 | 274 | 1. místo | ||
1997 | 250cc | Marlboro Team Kanemoto Honda | Honda | MAL 1 | JPN 7 | SPA 3 | ITA 1 | AUT 3 | FRA 2 | NED DSQ | IMO 1 | GER 4 | BRA 5 | GBR Ret | CZE 1 | CAT 2 | INA 1 | AUS 2 | 250 | 1. místo | ||
1998 | 500cc | Marlboro Team Kanemoto | Honda | JPN 1 | MAL 3 | SPA 3 | ITA 2 | FRA 5 | MAD 6 | NED 2 | GBR 6 | GER 2 | CZE 1 | IMO 3 | CAT DSQ | AUS 8 | ARG 5 | 208 | 2. místo | |||
1999 | 500cc | Marlboro Yamaha Team | Yamaha | MAL Ret | JPN 9 | SPA 2 | FRA Ret | ITA 2 | CAT Ret | NED 5 | GBR 4 | GER Ret | CZE 4 | IMO 3 | VAL 7 | AUS 2 | JAR 1 | BRA 2 | ARG 2 | 194 | 4. místo | |
2000 | 500cc | Marlboro Yamaha Team | Yamaha | JAR Ret | MAL 4 | JPN Ret | SPA Ret | FRA Ret | ITA 9 | CAT 5 | NED 4 | GBR 9 | GER 4 | CZE 1 | POR 4 | VAL 3 | BRA 5 | MOT 3 | AUS 1 | 170 | 3. místo | |
2001 | 500cc | Marlboro Yamaha Team | Yamaha | JPN 3 | JAR 8 | SPA 11 | FRA 1 | ITA 3 | CAT 2 | NED 1 | GBR 2 | GER 1 | CZE 11 | POR 5 | VAL 10 | MOT Ret | AUS 2 | MAL Ret | BRA 3 | 219 | 2. místo | |
2002 | MotoGP | Marlboro Yamaha Team | Yamaha | JPN Ret | JAR 9 | SPA DSQ | FRA 3 | ITA 2 | CAT 4 | NED 4 | GBR 2 | GER 2 | CZE 1 | POR 6 | BRA 2 | MOT Ret | MAL 1 | AUS 6 | VAL 3 | 215 | 2. místo | |
2003 | MotoGP | Camel Pramac Pons | Honda | JPN 2 | JAR 3 | SPA 2 | FRA 5 | ITA 3 | CAT 14 | NED 2 | GBR 1 | GER Ret | CZE 5 | POR 2 | BRA 4 | MOT 1 | MAL 3 | AUS 17 | VAL 4 | 228 | 3. místo | |
2004 | MotoGP | Camel Honda | Honda | JAR 2 | SPA 2 | FRA 3 | ITA 3 | CAT 8 | NED 4 | BRA 2 | GER 1 | GBR 12 | CZE 3 | POR Ret | JPN Ret | QAT 6 | MAL 2 | AUS 7 | VAL 2 | 217 | 3. místo | |
2005 | MotoGP | Repsol Honda Team | Honda | SPA 7 | POR 3 | CHN 5 | FRA 5 | ITA 2 | CAT 6 | NED 6 | USA 4 | GBR Ret | GER 8 | CZE 3 | JPN 2 | MAL 6 | QAT Ret | AUS Ret | TUR 12 | VAL 6 | 173 | 5. místo |
Mistrovství světa superbiků
Legenda k tabulce | |
---|---|
Barva | Výsledek |
Zlatá | Vítěz |
Stříbrná | 2. místo |
Bronzová | 3. místo |
Zelená | Bodované umístění |
Modrá | Nebodované umístění |
Dokončil neklasifikován (NC) | |
Fialová | Odstoupil (Ret) |
Červená | Nekvalifikoval se (DNQ) |
Nepředkvalifikoval se (DNPQ) | |
Černá | Diskvalifikován (DSQ) |
Bílá | Nestartoval (DNS) |
Závod zrušen (C) | |
Světle modrá | Pouze trénoval (PO) |
Páteční testovací jezdec (TD) | |
Bez barvy | Netrénoval (DNP) |
Vyřazen (EX) | |
Nepřijel (DNA) | |
Odvolal účast (WD) | |
Nezúčastnil se (prázdné) | |
Označení | Význam |
Tučnost | Pole position |
Kurzíva | Nejrychlejší kolo |
† | Jezdec nedojel do cíle, ale byl klasifikován, protože odjel více než 90 % délky závodu. |
‡ | Byl udělován poloviční počet bodů, protože bylo odjeto méně než 75 % délky závodu. |
Horní index | Umístění bodujících jezdců ve sprintu |
Rok | Tým | Továrna | Závod | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | Body | Umístění |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
2007 | Alstare Suzuki Corona Extra | Suzuki | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | 397 | 3. místo | ||
1. jízda | QAT 1 | AUS 3 | EUR 3 | SPA 8 | NED 6 | ITA 3 | GBR 6 | RSM Ret | CZE 2 | GBR 3 | GER 2 | ITA 1 | FRA 6 | ||||||
2. jízda | QAT 2 | AUS 4 | EUR 2 | SPA 2 | NED 3 | ITA 5 | RSM 3 | CZE 1 | GBR 8 | GER 3 | ITA 2 | FRA 2 | |||||||
2008 | Sterilgarda Go Eleven | Ducati | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | 238 | 7. místo | |
1. jízda | QAT 2 | AUS Ret | SPA 16 | NED 10 | ITA 5 | USA 9 | GER 13 | RSM Ret | CZE 4 | GBR 3 | EUR 3 | ITA 2 | FRA 4 | POR Ret | |||||
2. jízda | QAT 3 | AUS Ret | SPA 8 | NED 12 | ITA Ret | USA 4 | GER 7 | RSM 2 | CZE 3 | GBR 12 | EUR 6 | ITA Ret | FRA 6 | POR 13 | |||||
2009 | Aprilia Racing | Aprilia | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | 319 | 4. místo | |
1. jízda | AUS 11 | QAT 3 | SPA 8 | NED 5 | ITA 11 | JAR 5 | USA 5 | RSM 13 | GBR 2 | CZE 1 | GER 5 | ITA 2 | FRA 3 | POR 3 | |||||
2. jízda | AUS 15 | QAT 3 | SPA 8 | NED Ret | ITA 5 | JAR 5 | USA 4 | RSM 10 | GBR 21 | CZE 2 | GER 4 | ITA 4 | FRA 2 | POR 6 | |||||
2010 | Aprilia Alitalia | Aprilia | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | 451 | 1. místo | ||
1. jízda | AUS 5 | POR 1 | SPA 2 | NED 6 | ITA 1 | JAR 4 | USA 1 | RSM 1 | CZE 2 | GBR 5 | GER 4 | ITA 11 | FRA 4 | ||||||
2. jízda | AUS 8 | POR 1 | SPA 3 | NED 4 | ITA 1 | JAR 3 | USA 1 | RSM 1 | CZE 1 | GBR 6 | GER 5 | ITA 5 | FRA 1 | ||||||
2011 | Aprilia Alitalia | Aprilia | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | 303 | 3. místo | ||
1. jízda | AUS 2 | EUR 7 | NED 2 | ITA 2 | USA Ret | RSM 2 | ESP 2 | CZE 2 | GBR 11 | GER DNS | ITA | FRA | POR 4 | ||||||
2. jízda | AUS 2 | EUR DSQ | NED 2 | ITA 8 | USA 3 | RSM 2 | ESP 1 | CZE 1 | GBR 4 | GER DNS | ITA | FRA | POR 7 | ||||||
2012 | Aprilia Racing | Aprilia | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | 358 | 1. místo | |
1. jízda | AUS 1 | ITA 4 | NED 4 | ITA Z | EUR 5 | USA 3 | RSM 1 | ESP 1 | CZE 6 | GBR Ret | RUS 3 | GER 1 | POR 4 | FRA Ret | |||||
2. jízda | AUS 2 | ITA 4 | NED 8 | ITA 5 | EUR 2 | USA 3 | RSM 1 | ESP 4 | CZE 4 | GBR 11 | RUS Ret | GER 13 | POR 3 | FRA 5 |
Zajímavosti
Po Biaggim je pojmenována lávka v obci Doudleby na Českobudějovicku. Závodník přispěl významnou částkou na obnovu lávky po povodních 2002.[1]
Odkazy
Reference
- ↑ Moto GP: Max Biaggi bridge is opened in Doudleby (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Max Biaggi na Wikimedia Commons