Marie Alžběta z Valdštejna
Marie Alžběta z Valdštejna | |
---|---|
Narození | 1625 |
Úmrtí | 29. září 1662 (ve věku 36–37 let) Vídeň |
Choť | Rudolf z Kounic (od 1645) |
Děti | Jan Vilém z Kounic Arnošt František Karel z Kounic Albrecht Bedřich z Kounic Rudolf Maxmilián Vilém z Kounic |
Rodiče | Albrecht z Valdštejna a Alžběta Kateřina z Harrachu |
Příbuzní | Jan Adolf I. z Kounic (vnuk) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Marie Alžběta z Valdštejna (německy Maria Elisabeth von Waldstein, Fürstin zu Friedland, 1625 - 29. září 1662, Vídeň) byla česká šlechtična, dcera Albrechta z Valdštejna, rozená vévodkyně frýdlantská, provdaná hraběnka Kounicová.
Život
Narodila se v roce 1625 jako dcera císařského generála Albrechta z Valdštejna a jeho druhé manželky, Alžběty (Isabely) Kateřiny z Harrachu (1601-1654).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d6/Zahr%C3%A1dky_z%C3%A1mek_1.jpg/220px-Zahr%C3%A1dky_z%C3%A1mek_1.jpg)
Marie Alžběta se jako jediná Valdštejnova dcera stala dědičkou Novozámeckého panství s Českou Lípou. Ačkoli novozámecké panství tvořilo jen zlomek bývalého majetku frýdlantského vévody, šlo o poměrně rozsáhlý pozemkový celek v severních Čechách, k němuž kromě města Česká Lípa patřila další dvě městečka a 32 vesnic.
Manželství a rodina
15. října 1645 Marie Alžběta se proti matčině vůli provdala za hraběte Rudolfa z Kounic (1617–1664) ze severočeské větve Kouniců, nejvyššího lovčího Českého království.[1] Její manžel Rudolf z Kounic vlastnil sice Velké Meziříčí, ale nakonec se manželé trvale usadili na Novém zámku. Rudolf přispěl k obnově novozámeckého hospodářství zdevastovaného třicetiletou válkou.
Manželé měli několik dětí:
- Arnošt František (1646–1680)
- Rudolf Maxmilián Vilém (1648-1649)
- Albrecht Bedřich (* 1649)
- Jan Vilém (1656-1721)
Z početného potomstva byl nástupcem Arnošt František (1647–1680), který sloužil v císařské armádě, ale závěr svého krátkého života strávil na Novém zámku. Během selských bouří v roce 1680 zůstal na zámku v podstatě uvězněn, protože byl upoután na lůžko a nemohl své sídlo opustit. Zemřel krátce poté a vzhledem ke špatným vztahům se sourozenci odkázal překvapivě majetek příbuzným Valdštejnům. V roce 1680 se tak majitelem Nového zámku stal vzdálený bratranec hrabě Karel Ferdinand z Valdštejna (1634–1702). Bratři Arnošta Františka sice závěť napadli, ale neúspěšně, mimo jiné vzhledem k vlivným konexím, které měl Karel Ferdinand z Valdštejna jako významný císařský diplomat a dvořan. Právě služba v diplomacii a u dvora však Valdštejna přivedla do vysokých dluhů, a protože vlastnil i další rozsáhlé statky (Mnichovo Hradiště, Svijany, Loučeň), na vlastnictví Nového zámku nijak zásadně netrval. V roce 1696 tak celé panství prodal Janu Vilémovi z Kounic (1656–1721), mladšímu bratrovi zemřelého Arnošta Františka.
Jan Vilém zaplatil 450 000 zlatých[2] a zasloužil se o rozšíření zámeckého parku doplněním o několik barokních plastik. Kromě toho počátkem 18. století uzavřel rodinnou smlouvu s tehdy významným představitelem moravských Kouniců, říšským místokancléřem Dominikem Ondřejem z Kounic, která stanovila podmínky pro případ vymření jedné z rodových větví. Na základě této smlouvy zřídil Jan Vilém z Kounic ze svých statků fideikomis (1711).