Josef von Dipauli
Josef von Dipauli | |
---|---|
![]() | |
Poslanec Říšské rady | |
Ve funkci: 1877 – 1885 | |
Panovník | František Josef I. |
Ve funkci: 1891 – 1901 | |
Panovník | František Josef I. |
19. ministr obchodu Předlitavska | |
Ve funkci: 4. října 1898 – 2. října[zdroj?] 1899 | |
Panovník | František Josef I. |
Předseda vlády | František z Thun-Hohensteinu |
Předchůdce | Josef Maria Baernreither |
Nástupce | Franz Stibral (správce) |
Stranická příslušnost | |
Členství | Hohenwartův klub (Strana práva) Katolická lidová str. |
Narození | 9. března 1844 Innsbruck Rakouské císařství ![]() |
Úmrtí | 29. ledna 1905 Vídeň Rakousko-Uhersko ![]() |
Choť | Antonia von Zallinger-Stillendorf |
Rodiče | Alois Di Pauli Karoline Schasser von und zu Thanheimb |
Příbuzní | Anton Di Pauli (bratranec)[1] |
Profese | politik |
Náboženství | katolická církev |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Josef von Dipauli, též Josef Di Pauli, Josef von Dipauli-Treuheim nebo Josef Di Pauli von Treuheim (9. března 1844 Innsbruck – 29. ledna 1905 Vídeň), byl rakousko-uherský, respektive předlitavský (tyrolský) šlechtic, majitel vinařského statku a politik, koncem 19. století ministr obchodu Předlitavska ve vládě Franze Thuna.
Biografie
V roce 1866 byl členem tyrolských dobrovolnických jednotek ve válce s Itálií, v 70. letech 19. století se věnoval rozvoji rodinného vinařského statku v jižním Tyrolsku.[2]
V roce 1877 se stal poslancem Říšské rady. Slib složil 30. října 1877. Zvolen byl za městskou kurii v Tyrolsku, obvod Brixen, Sterzing atd. Mandát obhájil za týž okrsek ve volbách do Říšské rady roku 1879. Do Říšské rady se vrátil až po volbách do Říšské rady roku 1891 (opět městská kurie v Tyrolsku, obvod Brixen, Sterzing, Klausen atd.) a znovu sem byl zvolen v následujících volbách do Říšské rady roku 1897, nyní za všeobecnou kurii v Tyrolsku, obvod Bolzano, Merano, Schlanders atd. Uspěl i ve volbách do Říšské rady roku 1901 (kurie venkovských obcí v Tyrolsku, obvod Bolzano, Merano atd.), ale již na schůzi 31. ledna 1901 byla oznámena jeho rezignace na mandát.[3] Podle jiného zdroje byl ve volbách do Říšské rady roku 1901 poražen kandidátem Křesťansko-sociální strany, přičemž důvodem volební prohry měla být německým voličstvem neoceněná vstřícnost Josefa von Dipauliho vůči slovanským politickým snahám a taky menší schopnost oslovit malopodnikatelské vrstvy.[2]
V roce 1878 zasedal v poslaneckém Hohenwartově klubu (tzv. Strana práva, která byla konzervativně a federalisticky orientována).[4] V roce 1881 se v tisku uvádělo, že je nespokojen s politikou klubu a uvažuje o založení nového katolického poslaneckého klubu, do kterého by vstoupili i poslanci Luigi Hippoliti a Franz Zallinger-Stillendorf.[5] Tento nový klub skutečně vznikl v listopadu 1881, tzv. Liechtensteinův klub (oficiálně Klub středu), který byl více katolicky, sociálně reformně a centristicky orientovaný.[6] Po několika dnech se ale ještě v listopadu 1881 v důsledku porady tyrolských konzervativních poslanců rozhodl, že zůstane nezařazeným poslancem a že do nové parlamentní frakce nevstoupí.[7] V listopadu 1895 odešel na Říšské radě z Hohewartova klubu do nové poslanecké frakce Katolické lidové strany.[8] Stal se předsedou nového poslaneckého klubu.[9]
Na Říšské radě se profiloval jako člen skupiny konzervativní pravice. Vystupoval proti liberálním školským zákonům a podporoval pravicovou koalici v době vlády Eduarda Taaffeho. Podpořil i vládu Kazimíra Badeniho.[2]
Vrchol jeho politické kariéry nastal koncem 19. století za vlády Franze Thuna, v níž se stal dodatečně ministrem obchodu. Funkci zastával v období 4. října 1898 – 2. října 1899.[10] Jako ministr podporoval v prosinci 1898 české snahy o změnu jazykových nařízení.[2]
Po pádu Thunovy vlády byl předákem konzervativní opozice v Říšské radě a odmítal praxi, kdy následná vláda Manfreda Clary-Aldringena používala paragraf 14 pro schvalování zásadních předloh bez účasti parlamentu.[2]
Po volbách do Říšské rady v roce 1901 odešel z politiky a zemřel brzy ráno 29. ledna 1905.[11]
Odkazy
Reference
- ↑ Dostupné online. [cit. 2020-06-12].
- ↑ a b c d e Österreichisches Biographisches Lexikon 1815-1950, D, s. 186. [online]. biographien.ac.at [cit. 2013-03-04]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Databáze stenografických protokolů a rejstříků Říšské rady z příslušných volebních období, http://alex.onb.ac.at/spa.htm.
- ↑ Strany na říšské radě. Posel z Prahy. Duben 1878, čís. 90, s. 1. Dostupné online.
- ↑ Politické zprávy. Moravská orlice. Březen 1881, roč. 19, čís. 57, s. 1. Dostupné online.
- ↑ Národní listy, 25. 11. 1881, s. 1.
- ↑ Národní listy, 26. 11. 1881, s. 1.
- ↑ Linzer Volksblatt, 27. 11. 1895, s. 5.
- ↑ Vorarlberger Landes-Zeitung, 31. 12. 1895, s. 2.
- ↑ kol. aut.: Československé dějiny v datech. Praha: Svoboda, 1987. ISBN 80-7239-178-X. S. 589.
- ↑ https://www.biographien.ac.at/oebl_1/186.pdf
![]() | Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace. Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty. |
Vláda Franze Thuna (1898–1899) | |
---|---|
Předseda vlády Předlitavska | František z Thun-Hohensteinu (5. března 1898 – 2. října 1899) |
![]() | František z Thun-Hohensteinu (vnitro; správce) • Josef Kaizl (finance) • Artur Bylandt-Rheidt (kult a vyučování) • Ignaz von Ruber (spravedlnost) • Josef Baernreither (obchod) •→ Josef von Dipauli (obchod) • Michael Kast von Ebelsberg (zemědělství) • Zeno Welsersheimb (zeměbrana) • Heinrich von Wittek (železnice) • Adam Jędrzejowicz (haličské záležitosti) |
Společní ministři Rakousko-Uherska |
Ministři obchodu Předlitavska | |
---|---|
1. Bernhard von Wüllerstorf (1867) • 2. Franz Karl von Becke (1867) • 3. Ignaz von Plener (1867–1870) • 4. Sisinio de Pretis (1870–1871) • 5. Albert Schäffle (1871) • 6. Otto von Wiedenfeld (1871) • 7. Anton von Banhans (1871–1875) • 8. Johann von Chlumecký (1875–1879) • 9. Karl Korb von Weidenheim (1879–1880) • 10. Alfred von Kremer (1880–1881) • 11. Felix Pino z Friedenthalu (1881–1886) • 12. Karl von Pusswald (1886) • 13. Olivier de Bacquehem (1886–1893) • 14. Gundaker Wurmbrand-Stuppach (1893–1895) • 15. Heinrich von Wittek (1895) • 16. Hugo Glanz von Eicha (1895–1897) • 17. Ernest von Koerber (1897–1898) • 18. Josef Maria Baernreither (1898) • 19. Josef von Dipauli (1898–1899) • 20. Franz Stibral (1899–1900) • 21. Guido von Call (1900–1905) • 22. Leopold z Auerspergu (1905–1906 a 1906) • 23. Josef Fořt (1906–1907) • 24. František Fiedler (1907–1908) • 25. Viktor Mataja (1908–1909) • 26. Richard Weiskirchner (1909–1911) • 27. Viktor Mataja (1911) • 28. Mauriz von Rössler (1911–1912) • 29. Rudolf von Schuster-Bonnott (1912–1915) • 30. Alexander Spitzmüller (1915–1916) • 31. Franz Stibral (1916) • 32. Karl Urban (1916–1917) • 33. Viktor Mataja (1917) • 34. Friedrich von Wieser (1917–1918) | |
kurzivou – pověřeni správou úřadu |