Ikarské hnutí
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/e/e1/Etiennecabet.jpg)
Ikarské hnutí (také Ikařané) bylo ve Francii založené sociální hnutí, vycházející z utopického socialismu a především myšlenek filosofa a novináře Étiennea Cabeta, které popsal ve svém románu Cesta do Ikarie (1840). Ikarské hnutí se pokusilo převést Cabetovy ideály do praxe, první Ikařané vypluli v roce 1848, pod jeho vedením, založit společenství do Spojených států amerických. Tam založili několik rovnostářských komun v oblastech Texas, Illinois, Iowa, Missouri a Kalifornie. Většina se rozpadla na podkladě vnitřních rozporů.
Poslední komuna v oblasti Corning, Iowa se dobrovolně rozpustila v roce 1898. Tato komuna fungovala nepřetržitě 46 let, a tím se stala nejdéle trvajícím nenáboženským komunálním společenstvím v USA.
Historie
Étienne Cabet a Cesta do Ikarie
Étienne Cabet (1788-1856), vystudovaný právník, byl již od pádu Napoleona Bonaparteho politicky aktivní kritik restaurace Bourbonů. Aktivní byl i během Červencová revoluce v roce 1830. Účast v revoluci mu vynesla vysoký post ve správě Korsiky a zvolení do parlamentu. O oba posty však přišel již roku 1834, kdy byl po dlouhodobé kritice konzervativní orleanistické vlády obžalován z velezrady.[1] Poté odjel do exilu do Anglie. V Anglie se věnoval studiu a po ovlivnění díly Roberta Owena začal roku 1839 psát utopický román idejí s názvem Voyage en Icarie (Cesta do Ikarie), vydaný roku 1840. Stejně jako Thomas More ve svém díle Utopie, zvolil formu alegorie. Kniha zaznamenala obrovský úspěch a dočkala se několika vydání. Cabet v roce 1841 začal vydávat i tisky Le Populaire a Ikarský almanach.[2] Ve Francii myšlenky rezonovaly především v industriálních městech, jakými byla Reims, Léon, Nantes, Toulouse a Toulon. Cabet tehdy sám odhadoval počet svých přívrženců na 50 000 (roku 1843).[3]
V květnu 1847 Cabet napsal a publikoval článek Allons en Icarie (Pojďmě do Ikarie), ve kterém vybízel své přívržence k založení komun v USA.[3] Cabet tehdy věřil, že se první výpravy zúčastní deset až dvacet tisíc dělníků a že brzy poté dosáhnou počtu jednoho milionu. Dále, že vzniknou celá nová města, průmyslové areály apod.[4] V září 1847 odjel do Anglie k Robertovi Owenovi pro radu při výběru lokality v USA. Owen mu nabídl málo osídlenou oblast Texasu. Cabet souhlasil. Texaská společnost The Peters Company nabídla Cabetovi jeden milion akrů, pokud dojde ke kolonizaci do 1. července 1848.[5]
Ikarské komuny
Denton County, Texas
Dne 3. února 1848 vyplula první skupina (69 lidí) z přístavu Le Havre na lodi Rome směr přístav New Orleans. Do USA připluli dne 27. března 1848.[5] Brzy po příjezdu do Texasu zjistili, že byli podvedeni a že se jejich pozemky nalézají 250 mil od původní dohody, navíc spolu nesousedily.[6] Ačkoliv měl Cabet zaručen příjezd 3 000 přívrženců, dle smlouvy musel všem do 1. července 1848 postavit domy, jinak se smlouva zrušila. S 69 lidmi nakonec stihl zajistit přivlastnění jen 10 000 akrů z původního plánu jednoho milionu. To vedlo k faktu, že roku 1849 dorazilo jen 200 z přislíbených 3 000 přívrženců.[6] Navíc ještě během léta 1848 zasáhly vyčerpané a špatně zajištěné osadníky epidemie cholery a malárie, které si vyžádaly čtyři oběti.[7] Ke všemu ve Francii proběhla Únorová revoluce 1848 a ta oslabila zájemce o komunální život v USA. Z 1 500 plánovaných účastníků druhé vlny tak nakonec zůstalo jen 19.[7] Většina účastníků první vlny se ještě koncem roku 1848 vydala zpět do Francie. Ve městě Shreveport, Louisiana se setkali s nadšenci druhé vlny, kteří je poté v osadě v Denton County nahradili.[7] Většina navrátivších se do Francie poté připravila společnou žalobu z podvodu, kterou žalovali Cabeta.[8] 280 posledních přívrženců poté roku 1849 s Cabetem přesídlilo z Denton County do Nauvoo v Illinois.
Nauvoo, Illinois
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a7/Nauvoo3b24766u.jpg/220px-Nauvoo3b24766u.jpg)
Osada Nauvoo byla původně založena roku 1839 pro Církev Ježíše Krista Svatých posledních dnů, ale když byl roku 1844 zavražděn Joseph Smith, osadníci tuto osadu opustili a roku 1849 ji prodali Ikařanům.[9] Nauvoo se tím stala první trvale fungující ikarskou komunou, která se řídila radami z knihy Cesta do Ikarie. Obyvatelé, jichž bylo nejvíce okolo 500, zde žili v rovnostářských a komunitních podmínkách pod vedením zvoleného prezidenta, jímž byl Cabet.[10] Během roku 1850 komuna zažila jedinou dobu prosperity, i přesto se již od konce roku začaly projevovat neshody. V roce 1851 se navíc Cabet musel vrátit do Francie, kde čelil obvinění z podvodu, do Nauvoo se vrátil až po roce a půl.[10] Komuna se brzy rozpadla na dvě frakce, na tzv. disidenty (Alexis Armel Marchand a Jean Baptist Gerard) a cabetisty (Cabet). Spor vyústil vyloučením cabetistů, kteří v počtu 170 lidí v říjnu 1856 založili novou komunu v St. Louis, Missouri.[11]
Cheltenham, Missouri
Veškerý přesun do nové komuny byl dokončen 6. listopadu 1856, tedy dva dny před úmrtím Cabeta. Jejich novým vůdcem se stal Benjamin Mercadier.[11] V únoru 1858 151 Ikařanů na hypoteční úvěr koupilo pozemky v Cheltenham, St. Louis, Missouri. I v této komuně se objevily spory. Navíc vypuknuvší Americká občanská válka odčerpala z komuny část osadníků. V roce 1864 jich zde zůstalo jen dvacet.[11] Kvůli neschopnosti platit úvěr jim byly zadlužené pozemky zabaveny a komuna se rozpadla.[11]
Corning, Iowa
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/39/Icarian_Colony_sign_and_buildings.jpg/220px-Icarian_Colony_sign_and_buildings.jpg)
Roku 1852 koupili Ikařané pozemky v Adams County, Iowa a od roku 1853 začali osídlovat jih osady Queen City. V roce 1860, kdy zkrachovala komuna v Nauvoo se část tamních zadlužených osadníků přesunula právě do Iowy. Jejich kolonie o velikosti čtyř tisíc akrů získala název Corning. Během Občanské války osada prodávala potraviny armádě a slušně prosperovala, čímž osadníci mohli zaplatit své dluhy.
Na jaře 1874 osadu navštívil anglický spisovatel Charles Nordhoff, který o ní podal zprávu.[12] Nordhoff popsal víceméně fungující společenství založené na rovnosti, společném vlastnictví, ústavě psané Cabetem, myšlenkách komunitarismu, a financované z prodeje potravin a vlny.[13]
V 70. letech se dočkala osada nového rozdělení. Tzv. vieux icariens byli proti udělení volebního práva ženám, zatímco tzv. jeunes icariens byli pro. V poměru 31:17 byl návrh zamítnut. To vedlo k odchodu jeunes icariens, kteří si nedaleko založili vlastní osadu. Rozkol znamenal konec pro původní osadu, jelikož vieux icariens nezvládli financování a komuna zbankrotovala.[14] Jeunes icariens svou komunu dobrovolně rozpustili v roce 1898 a integrovali se do okolních obcí. Corning tím byl nejdéle trvající nenáboženskou komunou v USA.[15]
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Icarians na anglické Wikipedii.
- ↑ Morris Hillquit: History of Socialism in the United States., First Edition. New York: Funk and Wagnalls Co., 1903; s. 121. (anglicky)
- ↑ Morris Hillquit: History of Socialism in the United States. S. 123. (anglicky)
- ↑ a b Leslie J. Roberts: "Etienne Cabet and his Voyage en Icarie, 1840," Utopian Studies, vol. 2, no. 1/2 (1991), s. 79. (anglicky)
- ↑ Morris Hillquit: History of Socialism in the United States. S. 124. (anglicky)
- ↑ a b Morris Hillquit: History of Socialism in the United States. S. 125. (anglicky)
- ↑ a b Pitzer, Donald (1997). America's Communal Utopias. The University of North Carolina Press. S. 281. (anglicky)
- ↑ a b c Morris Hillquit: History of Socialism in the United States. S. 128. (anglicky)
- ↑ Robert P. Sutton, Les Icariens: The Utopian Dream in Europe and America. Urbana, IL: Illinois University Press, 1994; s. 61. (anglicky)
- ↑ Pitzer, Donald (1997). America's Communal Utopias. s. 282. (anglicky)
- ↑ a b Brief History of Icaria: Constitution, Laws, and Regulations of the Icarian Community. Icaria, Corning Co., Iowa: Office of Publication, 1880; pg. 6-7. (anglicky)
- ↑ a b c d Pitzer, Donald (1997). America's Communal Utopias. s. 284. (anglicky)
- ↑ Charles Nordhoff: The Communistic Societies of the United States: From Personal Visit and Observation..., New York: Harper & Bros., 1875; s. 337 (anglicky)
- ↑ Nordhoff, The Communistic Societies of the United States, s. 336-338. (anglicky)
- ↑ Paul S. Gauthier (1992). Quest for Utopia. Gauthier Publishing Company, Corning, Iowa 50841. s. 91-92 (anglicky)
- ↑ French Icarian Village: Plan Your Visit, French Icarian Colony Foundation, www.icaria.net/ (anglicky)
Literatura
- Étienne Cabet, Voyage en Icarie. Paris: Au Bureau du Populaire, 1848. (francouzsky)
- Étienne Cabet, Cesta do Ikarie. Praha: Orbis, 1950. 284 s.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Ikarské hnutí na Wikimedia Commons
- www.icaria.net – French Icarian Colony Foundation, Corning, Iowa (anglicky)