Genrich Nejgauz
Heinrich Neuhaus | |
---|---|
![]() | |
Narození | 31. březnajul. / 12. dubna 1888greg. Kropyvnyckyj |
Úmrtí | 10. října 1964 (ve věku 76 let) Moskva |
Místo pohřbení | Novoděvičí hřbitov |
Alma mater | Petrohradská konzervatoř Moskevská státní konzervatoř |
Povolání | klavírista, muzikolog, hudební pedagog a vysokoškolský učitel |
Rodiče | Gustav Neuhaus |
Manžel(ka) | Zinaida Nikolajevna Pasternak |
Děti | Stanislav Genrichovič Nejgauz |
Ocenění | Leninův řád národní umělec RSFSR Řád rudého praporu práce zasloužilý umělecký pracovník RSFSR |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Genrich Gustavovič Nejgauz (rusky: Генрих Густавович Нейгауз, jméno je často uváděno v německé podobě Heinrich Felix Neuhaus; 12. dubna 1888 Jelizavetgrad – 10. října 1964 Moskva) byl ukrajinsko-ruský klavírista a klavírní pedagog.
Život a dílo
Oba Nejgauzovi rodiče byli učitelé hudby, působili na hudební škole v Jelizavetgradu na dnešní Ukrajině. Nejgauzův otec Gustav pocházel z Německa, jeho matka Olga byla částečně polského původu a Nejgauz byl přes ni spřízněn s dalšími hudebníky. Jeho strýcem byl ruský skladatel a dirigent Felix Blumenfeld a bratrancem z druhého kolena polský skladatel Karol Szymanowski, kterého v dětském věku několik let vyučoval Nejgauzův otec.
Nejgauz hrál na klavír, improvizoval a skládal už od dětství, ale až do dvanácti let byl prakticky samoukem, rodiče se kvůli nedostatku času příliš nevěnovali jeho systematickému hudebnímu vzdělávání. V sedmnácti letech se rozhodl pro kariéru klavírního interpreta a odjel studovat do Berlína. Zde jej učil Leopold Godowsky, později Karl Heinrich Barth. Strávil také dva roky v Itálii a pobýval i ve Vídni. V roce 1915 zakončil studia zkouškami na konzervatoři v Petrohradu.
V roce 1914 začal sám vyučovat: nejprve spolu se svými rodiči na hudební škole v Jelizavetgradu, později na konzervatořích v Tbilisi a v Kyjevu, a v roce 1922 přešel na moskevskou konzervatoř, kde pedagogicky působil až do smrti v roce 1964. Jeho zdejší hodiny byly otevřené publiku a Nejgauz se na nich snažil rozvíjet zejména tvůrčí představivost a umělecký rozhled svých studentů. Přitom hojně využíval svůj vlastní široký kulturní přehled a jazykové znalosti, často se studenty diskutoval a uváděl jim příklady a paralely nejen z hudby, ale i např. z literatury či filozofie. Mezi jeho žáky patřili Svjatoslav Richter, Emil Gilels, Jakov Zak, Tichon Chrennikov, Jevgenij Malinin, Lev Naumov, Ryszard Bakst, Igor Žukov, Anton Ginsburg, Eliso Virsaladze, Alexej Ljubimov, Radu Lupu, Julij Mejtus, z českých klavíristů pak Valentina Kameníková a Zdeněk Hnát.
Hlavní principy svého pojetí klavírní interpretace Nejgauz shrnul v knize O umění klavírní hry (Ob iskusstve fortepiannoj igry, 1958).
Vedle výuky Nejgauz také téměř celý život koncertoval. Zpočátku uváděl zejména díla Chopina, Schumanna, Brahmse; v Kyjevě hrál mimo jiné všech deset klavírních sonát Alexandra Skrjabina. Postupem času svůj repertoár rozšířil o mnoho dalších autorů z různých období, ale jedním z jeho hlavních zájmů se stala propagace soudobé ruské hudby, hrál například nejnovější skladby Mjaskovského, Fejnberga, Krejna či Prokofjeva.[1]
Genrich Nejgauz byl celkem třikrát ženatý; jeho syn Stanislav Nejgauz a vnuk Stanislav Bunin se rovněž stali klavíristy.
Odkazy
Reference
- ↑ POULOVÁ, Helena. K některým otázkám Nejgauzovy teorie klavírní hry. Reflexe ruské klavírní školy. Brno, 2012 [cit. 2017-01-22]. Diplomová práce. Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Lubomír Spurný. Dostupné online.
Literatura
- Nejgauz, Genrich Gustavovič: O umění klavírní hry. Praha: Státní pedagogické nakladatelství, 1983.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Heinrich Neuhaus na Wikimedia Commons
Osoba Heinrich Neuhaus ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Genrich Nejgauz