Ernst Dietrich Marschall von Burgholzhausen
Ernst Dietrich hrabě Marschall von Burgholzhausen | |
---|---|
![]() | |
Guvernér v Lucembursku | |
Ve funkci: 1755 – 1766 | |
Předchůdce | Wilhelm Reinhard hrabě von Neipperg |
Nástupce | Maximilian kníže zu Salm-Salm |
Vojenská služba | |
Služba | Habsburská monarchie![]() |
Hodnost | polní maršál (1758), polní zbrojmistr (1754), polní podmaršál (1745), generálmajor (1739) |
Narození | 31. října 1692 Burgholzhausen |
Úmrtí | 31. srpna 1771 (ve věku 78 let) Naumburg |
Titul | říšský hrabě (1760) |
Profese | voják, důstojník a lucemburský guvernér |
Ocenění | velkokříž Řádu Marie Terezie (1758) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ernst Dietrich hrabě Marschall von Burgholzhausen (31. října 1692 Burgholzhausen – 31. srpna 1771 Altenburg) byl německý šlechtic a vojevůdce 18. století. Od mládí sloužil v císařské armádě a během dynastických válek první poloviny 18. století bojoval v Nizozemí, Itálii, Německu a Čechách. V řadě bitev se vyznamenal statečností, několikrát byl zraněn a postupoval v hodnostech. V letech 1755–1766 zastával funkci guvernéra v Lucembursku. Za sedmileté války vynikl obranou olomoucké pevnosti proti pruské armádě. V roce 1758 byl povýšen do hodnosti polního maršála a obdržel velkokříž prestižního Řádu Marie Terezie. V roce 1760 získal titul říšského hraběte.
Životopis
Pocházel ze starého šlechtického rodu z Durynska, narodil se na rodovém sídle v Burgnolzhausenu jako mladší syn barona Georga Caspara Marschalla (1653–1692) a jeho manželky Elisabeth, rozené baronky von Werthern-Beichlingen (1662–1739).[1]
Jako praporčík vstoupil roce 1709 do armády saského kurfiřta Augusta II. a za války o španělské dědictví bojoval pod velením vévody z Marlborough v Nizozemí. Již v osmnácti letech byl poručíkem (1710) a na konci války dosáhl hodnosti nadporučíka. V roce 1717 vstoupil do císařských služeb a v armádě Evžena Savojského se zúčastnil obléhání Bělehradu. Ve válce čtverné aliance byl zraněn v Itálii, dosáhl hodnosti hejtmana (1719) a další roky strávil na Sicílii. V roce 1732 byl povýšen na podplukovníka a v Itálii znovu bojoval během války o polské dědictví (1733–1735). Po dalším zranění byl v roce 1735 povýšen na plukovníka a stal se velitelem pěšího pluku č. 35. V letech 1737–1739 bojoval proti Turkům a v roce 1739 dosáhl hodnosti generálmajora, respektive generálního polního strážmistra.
Za války o rakouské dědictví bojoval nejprve v Čechách a byl vážně zraněn v bitvě u Chotusic, později s maršálem Hohenembsem operoval v Bavorsku. V roce 1744 obsadil Tábor a zajal pruskou posádku, pak bojoval ve Slezsku a v bitvě u Žďáru (1745) utrpěl vážné zranění hlavy. V roce 1745 byl povýšen na polního podmaršála a na žádost nizozemských generálních stavů byl vyslán do Maastrichtu, kde byl pověřen obranou pevnosti proti Francouzům. Obléhatelům odolával několik týdnů, po uzavření příměří nakonec francouzský vrchní velitel Mořic Saský obléhání ukončil.[2] Marschall poté několik dalších let strávil na svých statcích v Německu, kde žil rodinným životem a zotavoval se ze starších zranění.
V roce 1754 byl povýšen do hodnosti polního zbrojmistra a v letech 1755–1766 zastával funkci guvernéra v Lucembursku.[3] Na začátku sedmileté války své pravomoce lucemburského místodržitele předal zástupci a byl povolán do Čech k armádě maršála Dauna. Bojoval v bitvě u Kolína (1757) a v roce 1758 byl jmenován velitelem pevnosti Olomouc, kde měl k dispozici 7 500 mužů.[4] Ve spolupráci s generálem Laudonem se vyznamenal obranou Olomouce proti Prusům[5][6] a ještě v roce 1758 byl jmenován do hodnosti polního maršála.[7] Následně byl pověřen střežením hranice Čech a Lužice[8] a se svými jednotkami ze zázemí kryl postup generála Hadika, který proslul odvážným dobytím Berlína. Později bojoval v Německu a po válce se vrátil do úřadu guvernéra v Lucembursku (1763). V roce 1766 odešel do výslužby a dožil v soukromí na svých statcích. V roce 1768 utrpěl záchvat mrtvice a zemřel v roce 1771 na svém sídle v Altenburgu. Pohřben je v katedrále v Naumburgu, kde je dodnes k vidění jeho honosný náhrobek.
Za zásluhy o uhájení olomoucké pevnosti získal velkokříž Řádu Marie Terezie (1758)[9][10][11] a v roce 1760 byl povýšen do stavu říšských hrabat.[12] Již od roku 1742 byl čestným majitelem pěšího pluku č. 18[13][14] a v roce 1752 obdržel titul císařského tajného rady s nárokem na oslovení Excelence.
V roce 1746 se oženil se Sophií von Schönberg (1720–1779, dcerou saského a polského královského komořího Gotthelfa Friedricha Schönberga.[15] Z manželství se narodili tři synové, z nichž jeden zemřel v dětství. Syn Friedrich Ludwig (1748–1832) byl důstojníkem císařské armády, nejmladší August Dietrich (1750–1824) proslul jako svobodný zednář. Oba měli další potomstvo.[16]
Přestože strávil půl století ve službách Habsburků a byl několikrát vyzván k přestupu na katolickou víru, striktně setrvával u evangelického vyznání svých předků. V armádě proslul jako energický a statečný velitel, u vojáků měl značnou oblibu a jeho schopnosti nezřídka oceňovali i protivníci. S ohledem na jeho působení na Moravě za sedmileté války je jeden jeho portrét uložen ve sbírkách olomouckého Muzea umění.[17]
Odkazy
Reference
- ↑ Rodina Georga Caspara Marschalla na webu geni.com dostupné online
- ↑ TARABA, Luboš: Sukně proti kalhotám. Válka o rakouské dědictví 1740–1748; Praha, 2019; s. 438–439 ISBN 978-80-7557-176-2
- ↑ Přehled představitelů státní správy v Lucembursku na webu worldstatesmen dostupné online
- ↑ Obléhání Olomouce a bitvy u Guntramovic a Domašova na webu Vojenského historického ústavu v Praze dostupné online
- ↑ BOROVSKÝ, Jiří: K analýze vojenského významu olomoucké pevnosti v období válek o rakouské dědictví a sedmileté války (disertační práce); Filozofická fakulta Univerzity Karlovy Praha, 2015; (kapitola Průběh obléhání Olomouce s. 188–211) dostupné online
- ↑ BĚLINA, Pavel: Generál Laudon; Praha, 1993; s. 65–67 ISBN 80-7038-216-3
- ↑ Služební postup Ernsta Dietricha Marschalla in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Kaiserliche und k.k. Generale (1618-1815); Vídeň, 2006; s. 62 dostupné online
- ↑ STELLNER, František: Sedmiletá válka v Evropě; Praha, 2000; s. 164 ISBN 80-7277-010-1
- ↑ Přehled nositelů Řádu Marie Terezie in: Schematismus für das k.u.k. Heer 1914; Vídeň, 1914; s. 29 dostupné online
- ↑ MĚŘIČKA, Václav: ˇŘád Marie Terezie; Klub pro českou heraldiku a genealogii, Praha, 1990; s. 41, 115
- ↑ Přehled nositelů Řádu Marie Terezie na webu austro-hungarian army dostupné online
- ↑ STELLNER, František: Sedmiletá válka v Evropě; Praha, 2000; s. 184 ISBN 80-7277-010-1
- ↑ Historie pěšího pluku č. 18 dostupné online
- ↑ Přehled majitelů pěšího pluku č. 18 in: Schematismus für das k.u.k. Heer 1914; Vídeň, 1914; s. 414 dostupné online
- ↑ Rodina Ernsta Dietricha Marschalla na webu geni.com dostupné online
- ↑ Gothaisches genealogisches Taschenbuch der gräflichen Häuser 1861; Gotha, 1861; s. 518–519 dostupné online
- ↑ JAKUBEC, Ondřej, PERŮTKA, Marek: Potrét Ernsta Dietricha hraběte Marschalla na Burgholzhausenu in: Olomoucké baroko. Výtvarná kultura let 1620–1780; Olomouc, 2010; s. 338–339 ISBN 978-80-87149-39-3
Literatura
- FIALA, Jiří, SKALA, Harald: Galerie vojenských velitelů obrany Olomouce za pruského obléhání města roku 1758 in: Zprávy Vlastivědného muzea v Olomoci 38/2014; s. 102–124
- KOVAŘÍK, Jiří: Války v krajkách (Bitvy a osudy válečníků VII. 1709–1748); Praha, 2021; 428 s. ISBN 978-80-7497-340-6
- KOVAŘÍK, Jiří: Sedmiletá válka (Bitvy a osudy válečníků VIII. 1756–1793); Praha, 2021; 463 s. ISBN 978-80-7497-377-2
Externí odkazy
- Ernst Dietrich Marschall in: Allgemeine Deutsche Biographie