Choroš oříš
![]() | |
---|---|
![]() Choroš oříš | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | houby (Fungi) |
Oddělení | houby stopkovýtrusné (Basidiomycota) |
Třída | stopkovýtrusné (Basidiomycetes) |
Řád | chorošotvaré (Polyporales) |
Čeleď | chorošovité (Polyporaceae) |
Rod | choroš (Polyporus) |
Binomické jméno | |
Polyporus umbellatus (Pers.) Fr. 1821 | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Choroš oříš (Polyporus umbellatus (Pers.) Fr. 1821) je vzácná houba z čeledi chorošovitých.[1] Roste především na kořenech a bázích kmenů listnatých stromů, z jejichž rozkládajícího se dřeva získává živiny. V České republice je považován za zranitelný druh.
Synonyma
- Agaricus ramosus Vent.[2]
- Boletus polycephalus Pers. 1801[2]
- Grifola umbellata (Pers.) Pilát 1934[2]
- Polypilus umbellatus (Pers. ex Fr.) Bond. et Sing.[3]
- Polyporus ramosissimus Schaef. 1770[4]
- česká jména
- choroš oříš
- choroš větvený
- trsnatec oříš
- trsnatec větvený
- lidová jména
- oříš
- diviš
- kotrč
Vzhled
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ac/2011-08-09_Polyporus_umbellatus_mod.jpg/220px-2011-08-09_Polyporus_umbellatus_mod.jpg)
Makroskopický
Plodnice jsou tuhé, rozměrné, dorůstají až 100–500 milimetrů a dosahují nezřídka hmotnosti až 4 kg.[1][4] Skládají se z desítek až stovek menších klobouků spojených rozvětvenými třeni, které se směrem k bázi spojují do jednoho celku.[1]
Klobouk dosahuje průměru 15–40 milimetrů, je tenký, plochý až nálevkovitý a povrch má okrový až světle hnědý či šedohnědý s paprsčitě vláknitou až šupinkatou kresbou.[1]
Rourky jsou 1–2 milimetry dlouhé, výrazně sbíhají na třeň. Póry 1–3 na milimetr, sbíhající mohou být protažené až na 2 milimetry. Zbarvené jsou bíle až světle okrově.[1]
Třeň u báze dosahuje průměru až 50 milimetrů, vyrůstá z podzemního sklerocia a je zbarvený podobně jako póry.[1]
Dužnina má bělavé zbarvení, mírnou chuť a příjemnou vůni,[1] která bývá některými autory popisována jako slabě koprová nebo fenyklová.[5]
Mikroskopický
Výtrusy dosahují 7,5 - 10 × 3 - 4 μm,[1] jsou podlouhlé, skoro válcovité, na konci šikmo stažené, bezbarvé, hladké a obvykle uzavírají několik olejových kapek.[2]
Výskyt
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/2011-05-03_Polyporus_umbellatus_Pers._ex_Fr_144643.jpg/220px-2011-05-03_Polyporus_umbellatus_Pers._ex_Fr_144643.jpg)
Jde spíše o teplomilný druh rozšířený v pahorkatině na kyselých půdách. Pilát jej uvádí mezi typickými druhy kyselých doubrav a oligotrofních habrových doubrav (svaz Quercion robori-petraeae Br.–Bl. 37 a svaz Carpinion) s tím, že se vzácně může objevit i na teplých místech v horách.[6] Roste ze zanořeného či částečně zanořeného dřeva, jako jsou kořeny nebo paty kmenů. Preferuje dřevo dubů, objevuje se i na bucích a habrech[7], méně často na jiných listnáčích, velmi vzácně na jehličnanech.[1] Houba roste z podzemního sklerocia, na lokalitě vytrvává až desítky let.[1] Houba fruktifikuje především od června do srpna, méně v září, ojediněle i v říjnu.[7]
Rozšíření
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/Umbrella_Polypore.jpg/220px-Umbrella_Polypore.jpg)
Roste v mírném pásu severní polokoule.[2] V roce 1962 byl choroš oříš Výborem pro mapování hub v Evropě zahrnut mezi 100 druhů hub, jejichž výskyt byl monitorován v celoevropském měřítku.[8] Na základě dat shromážděných v této akci bylo zjištěno, že nejníže položená lokalita na území tehdejšího Československa leží v nadmořské výšce zhruba 130 m n. m. a nejvýše položená zhruba v 750 metrech.[7] Většina tuzemských lokalit (podle Kotlaby 133 ze 149) leží ve stupni pahorkatiny.[7] V České republice byly publikovány nálezy z následujících chráněných území:
- Bílé Karpaty[9] (Jihomoravský a Zlínský kraj)
- Český kras (Středočeský kraj)
- Karlštejn[3] (okres Beroun)
- Koda[10] (okres Beroun)
- Podyjí[11] (Jihomoravský kraj)
- Poodří[12] (Moravskoslezský kraj)
- Vrch Baba u Kosmonos[13] (okres Mladá Boleslav)
Praktický význam
Byl zahrnutý v tzv. Pražském regulativu z roku 1909, seznamu hub, které bylo možné prodávat na území Prahy.[14] V roce 1937 byl zařazen mezi tzv. kodexové houby, tedy jedlé houby, které lze prodávat na trzích (na celém území Československa).[2] Spadal do kvalitativně nejnižší kategorie (kuchyňská využitelnost je omezená především z důvodu tuhé konzistence houby, některým osobám je nepříjemné výrazné aroma houby).[2] Od roku 1964 už jej bylo možné vykupovat pouze pro průmyslové zpracování.[15] Od roku 2003 již nepatří mezi tržní houby a jeho sběr ke kuchyňské spotřebě se nedoporučuje. Z plodnic choroše oříše byla izolována řada chemických látek s potenciálně léčivými účinky, jejichž testování se věnovala řada studií.[5] Některých výtažků využívají kosmetické firmy pro přípravky na podporu růst vlasů, nesprávné dávkování léčivé složky ovšem může mít opačné účinky.[5] Protože je možné choroš oříš pěstovat a tím zajistit objem suroviny potřebný pro průmyslové zpracování, je obsahovým látkám houby a jejich účinkům věnována značná pozornost.[5]
Ochrana
Choroš oříš je v České republice vzácný a z řady původních lokalit vymizel. Z tohoto důvodu byl podán návrh na vyřazení ze seznamu tržních hub,[15] tento návrh odráží legislativa z roku 2003, která již obchodování s tímto druhem nepovoluje. Byl zařazený do Červeného seznamu hub (makromycetů) České republiky jako zranitelný druh (VU).[9] Plodnice proto není vhodné sbírat ke kuchyňské spotřebě.[5] V Polsku, Maďarsku a Estonsku je zákonem chráněný, v Bulharsku, Rakousku a na Ukrajině je řazen k ohroženým druhům.[16]
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d e f g h i j BERAN, Miroslav; HOLEC, Jan. Přehled hub střední Evropy. Ilustrace Bielich. Praha: Academia, 2012. 624 s. ISBN 978-80-200-2077-2. S. 202.
- ↑ a b c d e f g PILÁT, Albert. Naše houby. Ilustrace Otto Ušák. Praha: Brázda, 1952. 335 s. Kapitola 16 Grifola umbellata, s. 35–41.
- ↑ a b HERINK, Josef. Sklerocia oříše větevnatého — Polypilus umbellatus (Pers. ex Fr.) Bond. et Sing.. In: PILÁT, Albert. Česká mykologie. Praha: Československá vědecká společnost pro mykologii, 1955. 9 / 4 ročník / číslo. S. 171–176.
- ↑ a b VELENOVSKÝ, Josef. České houby. Praha: Česká botanická společnost, 1920. 950 s. Dostupné online. Kapitola P. ramosissimus, s. 667.
- ↑ a b c d e SOCHA, Radomír; JEGOROV, Alexandr. Encyklopedie léčivých hub. Praha: Academia, 2014. 768 s. ISBN 978-80-200-2312-4. S. 162–165.
- ↑ PILÁT, Albert. Houby Československa ve svém životním prostředí. Praha: Academia, 1969. 267 s. S. 70–75, 127.
- ↑ a b c d KOTLABA, František. Zeměpisné rozšíření a ekologie chorošů /Polyporales s. l./ v Československu. Praha: Academia, 1984. 194 s. Kapitola Choroš oříš, s. 178–179.
- ↑ Komitét pro mapování hub v ČSSR. Výzva ke spolupráci na mapováni hub v Evropě. In: PILÁT, Albert. Česká mykologie. Praha: Československá vědecká společnost pro mykologii, 1962. 16 / 3 ročník / číslo. S. 155–160.
- ↑ a b KOTLABA, František; POUZAR, Zdeněk; VAMPOLA, Petr. Polyporus umbellatus Pers.: Fr.. In: HOLEC, Jan; BERAN, Miroslav. Červený seznam hub (makromycetů) České republiky. Praha: Příroda, 2006. Dostupné online. Archivováno 9. 1. 2021 na Wayback Machine.
- ↑ ŠVECOVÁ, Anna; ŠVEC, Zdeněk. Příspěvek k poznání hub a mykofilních brouků ve státní přírodní rezervaci Koda (CHKO Český kras). In: Milan Rivola. Bohemia centralis. Praha: Středisko státní památkové péče a ochrany přírody Středočeského kraje, 1990. Dostupné online. ISBN 80-85094-06-1. Číslo 19. S. 121–138.
- ↑ REITEROVÁ, Lenka; ŠKORPÍK, Martin, a kol. Plán péče o národní park Podyjí a jeho ochranné pásmo 2012-2020 [online]. Správa národního parku Podyjí, Znojmo, 2012 [cit. 2016-02-05]. Dostupné online.
- ↑ DECKEROVÁ, Helena. Dřevokazné houby Poodří – část I.. In: JAROŠEK, Radim. Poodří. Ostrava: Společnost přátel Poodří, 2013. Dostupné online. ISSN 1803-2338. S. 4–10.
- ↑ KOTLABA, František. K několika zajímavým druhům chorošů. In: Živa. Praha: Academia, 1969. Dostupné online. ISSN 0044-4812. S. 179–180.
- ↑ redakce. O houbách. Stráž na Šumavě. 12.. červen 1909, roč. 25, čís. 24, s. 3.
- ↑ a b SMOTLACHA, Miroslav. Atlas tržních a jedovatých hub. třetí upravené. vyd. Praha: SZN, 1989. 269 s. S. 15, 36–37, 40.
- ↑ VALÍČEK, Jiří. POLYPORUS UMBELLATUS (Pers.) Fr. – choroš oříš / trúdnik klobučkatý [online]. botany.cz, 2015-01-05 [cit. 2016-02-10]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu choroš oříš na Wikimedia Commons
Taxon Polyporus umbellatus ve Wikidruzích
- BioLib.cz – Polyporus umbellatus (choroš oříš) [online]. BioLib.cz. Dostupné online.
Chorošovité (Polyporaceae) | |
---|---|
Bránovitec (Trichaptum) | Bránovitec dvoutvarý • Bránovitec hnědofialový • Bránovitec jedlový |
Bělochoroš (Postia) | Bělochoroš drobný • Bělochoroš hořký • Bělochoroš křehký • Bělochoroš lužní • Bělochoroš mléčný • Bělochoroš modravý • Bělochoroš našedlý • Bělochoroš pýchavkovitý • Bělochoroš slzící • Bělochoroš sněhobílý |
Dubovnice (Pachykytospora) | |
Hlinák (Hapalopilus) | Hlinák červenající |
Hlíva (Panus) | Hlíva fialová • Hlíva chlupatá |
Houževnatec (Lentinus) | Houževnatec tygrovaný • Houževnatec vonný |
Choroš (Polyporus) | Choroš brvitý • Choroš černonohý • Choroš měnlivý • Choroš oříš • Choroš plástvový • Choroš smolonohý • Choroš šupinatý • Choroš štětičkatý • Choroš voštinovitý • Choroš travní • Choroš zimní |
Kostrovka (Skeletocutis) | Kostrovka beztvará • Kostrovka šedavá |
Liškovec (Faerberia) | Liškovec spáleništní |
Lupeník (Lenzites) | Lupeník březový • Outkovka hrbatá |
Outkovka (Cerrena) | Outkovka jednobarvá |
Outkovka (Coriolopsis) | Outkovka francouzská • Outkovka Trogova |
Outkovka (Datronia) | Outkovka měkká |
Outkovka (Pycnoporus) | |
Outkovka (Trametes) | |
Síťkovec (Daedaleopsis) | |
Troudnatec (Fomes) |