Adolf Bernard z Martinic
Adolf Bernard z Martinic | |
---|---|
6. vladař domu smečenského a majitel fideikomisu Smečno – Slaný | |
Ve funkci: 24. července 1714 – 27. července 1735 | |
Předchůdce | Jiří Adam II. Bořita z Martinic |
Nástupce | František Michal z Martinic |
Nejvyšší maršálek císařského dvora | |
Ve funkci: 1729 – 1735 | |
Panovník | Karel VI. |
Předchůdce | Jan Baptista z Colloredo-Wallsee |
Nástupce | Jindřich Josef z Auerspergu |
Nejvyšší štolba císařovny | |
Ve funkci: ? – 1720 | |
Panovnice | Eleonora Magdalena Falcko-Neuburská |
Nástupce | 1720 císařovna vdova zemřela |
Císařský tajný rada | |
Ve funkci: 1718 – 27. července 1735 | |
Panovník | Karel VI. |
Místodržící Českého království | |
Ve funkci: 1712 – 1718 | |
Panovník | Karel VI. |
Narození | 24. května 1679 nebo 24. května 1680 Čechy |
Úmrtí | 27. července 1735 |
Národnost | Čech |
Choť | (1705) Eliška Jörger-Tollet |
Rodiče | Jiří Adam II. Bořita z Martinic (1650–1714) a Marie Felicie ze Spauru |
Děti | Marie Dominika z Martinic |
Příbuzní | Zuzana Renata z Martinic (sourozenec) |
Sídlo | Smečno |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | 1731 rakouský Řád zlatého rouna (č. 667) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Adolf Bernard hrabě z Martinic (německy Adolf Bernard Graf von Martinitz; 24. května 1679/1680 – 27. července 1735) byl český šlechtic ze smečenské pošlosti Martiniců. Od mládí zastával funkce v zemské správě Českého království, později se uplatnil u císařského dvora ve Vídni, kde byl nakonec nejvyšším dvorským maršálkem (1729–1735) a nositelem Řádu zlatého rouna (1731).[1]
Život
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/85/Nepomuk_027.jpg/220px-Nepomuk_027.jpg)
Narodil se jako nejstarší syn významného diplomata a neapolského místokrále hraběte Jiřího Adama z Martinic (1650–1714) a jeho první manželky, hraběnky Marie Felicie ze Spauru († 1690). Adolf měl starší sestru Zuzanu Renatu (1670–1717), provdanou za hraběte Tomáše Černína z Chudenic.
Adolf Bernard po studiích absolvoval kavalírskou cestu a po návratu se začal uplatňovat v zemských úřadech, byl jmenován císařským komorníkem a v roce 1712 se stal členem sboru místodržících Českého království. V roce 1718 obdržel titul tajného rady a do roku 1720 byl nejvyšším štolbou císařovny Eleonory. V letech 1729–1735 zastával u císařského dvora ve Vídni funkci nejvyššího dvorského maršálka.[2] V lednu 1735 byl formálně povolán do funkce nejvyššího hofmistra[3], úřad ale fakticky nepřevzal a zemřel v červenci téhož roku.
Rodinné a majetkové poměry
Po otci zdědil v roce 1714 rodový fideikomis Smečno s městem Slaný a Martinickým palácem na Hradčanech. Dále zdědil panství Plánice v západních Čechách.[4] V roce 1726 navíc koupil od svého příbuzného Františka Leopolda ze Šternberka panství Zelená Hora s městem Nepomukem.[5] I když jako vysoce postavený dvořan žil převážně ve Vídni, věnoval pozornost úpravám hlavního rodového sídla ve Smečně, kde například v roce 1730 vznikla Sala terrena obklopená skleníky.[6] Na Martinicovu objednávku vyprojektoval Kilián Ignác Dientzenhofer poutní kostel Narození Panny Marie, který byl vystavěn v letech 1717–1726 v Nicově a poutní kostel sv. Jana Nepomuckého v Nepomuku (1735-37).
Adolf Bernard byl od roku 1705 ženatý s Marií Alžbětou, hraběnkou Jörger-Tolletovou, dcerou dlouholetého dolnorakouského místodržitele hraběte Jana Quintina Jörgera z Tolletu (1624–1705). Z jejich manželství se narodila jediná dcera Marie Dominika (1707–1784), která se stala jeptištkou u dominikánek ve Vídni, zároveň byla dědičkou panství Zelená Hora. Její závětí přešlo zelenohorské panství na spřízněný rod Colloredo-Mansfeldů (František de Paula Gundakar z Colloreda-Mannsfeldu).[7] Rodinný martinický fideikomis Smečno zdědil Adolfův nevlastní o generaci mladší bratr František Michal z Martinic (1704–1773).
Pověst
Vztahuje se k němu pověst, že v mládí spolkl rybí kost a nijak se mu nedařilo se jí zbavit. Pomohlo až napití se z léčivé studánky v Pacově u Žerotína, kůstka vyskočila. Jeho otec pak jako poděkování doplnil místní lidovou sbírku na postavení sochy ochránce nemocí hrdelních, svatého Blažeje a u studánky nechal postavit kostelík.[8][9]
Odkazy
Reference
- ↑ LOBKOWICZ, František: Zlaté rouno v zemích českých (Zvláštní otisk ze Zpravodaje Heraldika a genealogie), Praha, 1991; s. 274
- ↑ SCHEUTZ, Martin: Die Elite der hochadeligen Elite; Vídeň, 2015; s. 189 dostupné online
- ↑ dostupné online
- ↑ KUČA, Karel: Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl V.; Praha, 2002; s. 165 ISBN 80-85983-12-5
- ↑ Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl IV. Západní Čechy; Praha, 1985; s. 408
- ↑ Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl III. Severní Čechy; Praha, 1984; s. 429
- ↑ KUČA, Karel: Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku; Praha, 2000; s. 300 ISBN 80-85983-16-8
- ↑ ÚZEMNÍ PLÁN ŽEROTÍN [online]. Úřad územního plánování Louny, červen 2012 [cit. 2013-03-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-12-13.
- ↑ Pacov [online]. ceskem.cz [cit. 2013-12-13]. Dostupné online.
Externí odkazy
- Historie Zelené Hory
- Rodokmen na stránkách genealogy.euweb.cz (Miroslav Marek)
- Adolf Bernard příbuzenství[nedostupný zdroj]