Rammelsbergita
![]() | |
---|---|
![]() Rammelsbergita de Ste Marie-aux-Mines, Haut-Rhin, França | |
Fórmula química | NiAs₂ |
Epònim | Carl Rammelsberg ![]() |
Localitat tipus | Revier Schneeberg ![]() |
Classificació | |
Categoria | sulfurs |
Nickel-Strunz 10a ed. | 02.EB.15a |
Nickel-Strunz 9a ed. | 2.EB.15a ![]() |
Nickel-Strunz 8a ed. | II/C.08 ![]() |
Dana | 2.12.2.12 |
Propietats | |
Sistema cristal·lí | ortoròmbic |
Hàbit cristal·lí | rarment com a cristalls prismàtics; normalment massiu, granular, radial, fibrós |
Estructura cristal·lina | a = 4.759 Å, b = 5.797 Å, c = 3.539 Å; Z = 2 |
Grup puntual | ortoròmbica dipiramidal H-M symbol: (2/m 2/m 2/m) Space group: Pnnm |
Color | blanc estany, gris fosc |
Macles | en {101} |
Exfoliació | indistinta en {101} |
Fractura | desigual |
Tenacitat | fràgil |
Duresa | 5,5 a 6 |
Lluïssor | fortament metàl·lica |
Color de la ratlla | negra |
Diafanitat | opaca |
Densitat | 7,1 |
Pleocroisme | feble, groga a tons rosats i blanc blavós |
Més informació | |
Estatus IMA | mineral heretat (G) ![]() |
Símbol | Rmb ![]() |
Referències | [1] |
La rammelsbergita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup löllingita.[2] Rep el seu nom del mineralogista Karl Friedrich August Rammelsberg (1813-1899). Va ser descoberta l'any 1854 a les Muntanyes Metal·líferes, a l'estat de Saxònia (Alemanya).
Característiques
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d6/Carl_Rammelsberg_1891.jpg/220px-Carl_Rammelsberg_1891.jpg)
La rammelsbergita és un arsenur simple de níquel. És isoestructural amb la marcassita (FeS₂), i polimorfa amb dos minerals de la mateixa fórmula química però que cristal·litzen en altres sistemes: la krutovita i la pararammelsbergita. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com impureses: cobalt, seleni, sofre, ferro i antimoni. Es pot extreure a les mines com a mena del níquel.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rammelsbergita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaita, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaita, krutaita, laurita, penroseita, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiita, alloclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoita, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiita, paxita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jolliffeita, krutovita, maslovita, michenerita, padmaita, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, willyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaita, milotaita, urvantsevita i rheniita.
Formació i jaciments
Es troba a l'interior de masses metàl·liques de brillantor platejada, en filons hidrotermals de temperatura moderada amb altres minerals del níquel i del cobalt. Sol trobar-se associada a altres minerals com: skutterudita, safflorita, löllingita, niquelina, bismut natiu, plata nativa, algodonita, domeykita o uraninita. A Catalunya s'ha descrit a la mina Atrevida de Vimbodí (Conca de Barberà)[3]
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)