Jordi Costa Vila
![]() (2022, Centre de Cultura Contemporània de Barcelona) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 10 març 1966 ![]() Barcelona ![]() |
Formació | Universitat de Barcelona ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Escriptura creativa i professional, crítica de cinema i direcció ![]() |
Ocupació | escriptor, director de cinema, crític de cinema, crític de còmics, autor de còmic, comissari d'exposicions ![]() |
Ocupador | Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (2019–) Universitat Camilo José Cela ![]() |
Gènere | Còmic ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() |
Jordi Costa Vila (Barcelona, 1966) és un crític cultural català especialitzat en cinema, còmic i televisió, que ha exercit també de guionista de còmic.[1] Actualment és també professor del Grau de Cinema de la Universitat Camilo José Cela.[2] El juliol de 2019 fou nomenat cap d'exposicions del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB).[3]
Trajectòria
Costa va dirigir la col·lecció «La Biblioteca del Dr. Vértigo» per a l'Editorial Glénat.[4] A finals de 1999 va començar a escriure articles per al suplement Tentaciones del diari El País, molts dels quals serien recopilats en el volum ¡Vida mostrenca!: Contracultura en el inferno postmoderno (2002). També ha escrit llibres originals com Hay algo ahí afuera (1997), sobre el cinema de ciència-ficció; Mondo Bulldog (1999), sobre la cultura porqueria o El sexo que habla, sobre el cinema porno espanyol, a més de les biografies Carles Mira: Plateas en llamas (2001) i Todd Solondz: En los suburbios de la felicidad (2005).
L'any 2003 va comissariar l'exposició «Cultura Porqueria. Una espeleologia del gust» al CCCB, i l'any 2005, al costat d'Álex Mendíbil, «Plagiarismo» a La Casa Encendida de Madrid.[5] Amb el dibuixant Darío Adanti ha realitzat el còmic Mis problemas con Amenábar (2009), iniciat com una sèrie per a Mondo Brutto, i, com a part de l'homenatge «2000 años de cine» de la revista Fotogramas (2010).[6]
El 2013 va dirigir la pel·lícula La lava en los labios, editada en DVD el 2018, protagonitzada per les actrius María José Gil, Ana Bettschen, Eva Marciel, Eva Llorach i Belén Riquelme.[7]
Obra publicada
- (1998). Hay algo ahí afuera: una historia del cine de ciencia-ficción. Glenat España. ISBN 84-88574-93-2.
- Amb Sergi Sánchez (1998). Terry Gilliam: el soñador rebelde. Festival de Cinema de Sant Sebastià. ISBN 84-88452-13-6
- (1999). Mondo Bulldog. Ediciones Temas de Hoy. ISBN 84-7880-974-0.
- (2001). Carles Mira Plateas en llamas. Ajuntament de València. ISBN 84-8484-013-1
- Amb Darío Adanti (2002). ¡Vida mostrenca!: Contracultura en el infierno postmoderno. Ediciones La Tempestad. ISBN 84-7948-960-X
- Amb Darío Adanti (2006). Todd Solondz: En los suburbios de la felicidad. Ocho y medio.
- (2006). El sexo que habla. Aguilar. ISBN 84-03-09703-4
- amb Darío Adanti (2009). Mis problemas con Amenábar. Glenat. ISBN 9788483579732
- (2010). Una risa nueva: posthumor, parodias y otras mutaciones de la comedia. Nausícaä. ISBN 978-84-96633-83-4
- (2010). Películas clave del cine de animación. Ma Non Troppo. ISBN 978-84-96924-87-1
- Amb Darío Adanti (2011). Fotogramas, 2.000 años de cine. Glénat España. ISBN 978-84-99470-54-2
- (2018). Cómo acabar con la Contracultura. Una historia subterránea de España. Taurus. ISBN 978-84-30617-80-7.[8][9]
Referències
- ↑ Franch, Ignasi. «La cultura ha de sortir de mare». Crític, 11-05-2023. [Consulta: 22 maig 2023].
- ↑ «Jordi Costa Vila - Universidad Camilo José Cela» (en castellà). [Consulta: 1r gener 2020].
- ↑ Vendrell, Ramon. «Quizá Camela genere una emoción estética más fuerte que Tàpies», 22-12-2019. [Consulta: 23 desembre 2019].
- ↑ «Jordi Costa Vila - Ficha de autor en Tebeosfera» (en castellà). [Consulta: 2 setembre 2018].
- ↑ «Jordi Costa». CCCB, 05-01-2009. [Consulta: 10 setembre 2018].
- ↑ elEconomista.es «Fotogramas: 2000 años de cine, la nueva aventura de Mostrenco y Ché-Qué-Loco» (en castellà). Eco Diario.
- ↑ Fernández, Iago. «La lava en los labios vaginales», 22-11-2013. [Consulta: 2 gener 2020].
- ↑ Hevia, Elena. «Jordi Costa: «Contracultura és llançar un gran no a la cultura dels pares»», 11-06-2018. [Consulta: 22 maig 2023].
- ↑ Guerra, Pepa Blanes, María «El gusto socialdemócrata que acabó con la contracultura» (en castellà). Cadena SER, 14-06-2018.