François Delsarte
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 19 novembre 1811 ![]() Solesmes (França) ![]() |
Mort | 20 juliol 1871 ![]() París ![]() |
Sepultura | cementiri de Montmartre ![]() |
Formació | Conservatori Nacional Superior de Música i Dansa ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Interpretació, cant, pedagogia, teoria de la música i compositor ![]() |
Ocupació | teatròleg, cantant, pedagog, musicòleg, actor, pedagog musical, cantant d'òpera, compositor ![]() |
Alumnes | Henriette Fuchs ![]() |
Veu | Tenor ![]() |
Instrument | Veu ![]() |
Família | |
Fills | Marie Magdeleine Real del Sarte ![]() |
Germans | Aimée Léopoldine Joséphine Delsarte ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() |
François Alexandre Nicolas Chéri Delsarte (Solesmes (Nord), 11 de novembre de 1811 – París, 20 de juliol de 1871), fou un músic i professor francès. Encara que tingué un cert èxit com a compositor, és principalment reconegut com a professor de cant i declamació.
És presentà per primera vegada en públic en el teatre de l'Òpera Còmica del qual passa a l'Ambigú. Després fou directors dels cors de l'església de l'abat Châtel, on donà conèixer els més bells fragments de les obres de Gluck, Rameau i Lully.
Es distingí com a notable professor de cant tenint entre d'altres alumnes a Oscar Lindhult i, va escriure algunes composicions marcat sabor religiós, entre les cal citar com a més important les Stances à l'Etenité, i altres. A més publicà, una col·lecció titulada Archives du chant, en el que intercalà peces dels millors músics dels segles XVII i XVIII.
Desenvolupà un estil interpretatiu basat en connectar l'experiència emocional de l'actor amb una sèrie de gests que observà en les relacions humanes.
Bibliografia
- Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1541. (ISBN 84-239-4517-0)