Eriocalcita
![]() | |
---|---|
![]() Eriocalcita del volcà Tolbàtxik (Rússia) | |
Fórmula química | CuCl₂·2H₂O |
Epònim | llana i coure ![]() |
Localitat tipus | Vesuvi, Província de Nàpols, Campania, Itàlia |
Classificació | |
Categoria | halurs |
Nickel-Strunz 10a ed. | 3.BB.05 |
Nickel-Strunz 9a ed. | 3.BB.05 ![]() |
Nickel-Strunz 8a ed. | III/A.09 ![]() |
Dana | 9.2.8.1 |
Heys | 8.2.3 |
Propietats | |
Sistema cristal·lí | ortoròmbic |
Estructura cristal·lina | a = 7,41Å; b = 8,09Å; c = 3,74Å; |
Grup puntual | mmm (2/m 2/m 2/m) - dipiramidal |
Color | verd blavós, blau verdós, groguenc |
Macles | en {021}, macles de penetració gairebé rectangulars |
Exfoliació | perfecta en {110}, bona en {001} |
Fractura | concoidal |
Duresa | 2,5 |
Lluïssor | vítria |
Diafanitat | transparent |
Densitat | 2,47 g/cm³ (mesurada); 2,55 g/cm³ (calculada) |
Propietats òptiques | biaxial (+) |
Índex de refracció | nα = 1,646 nβ = 1,685 nγ = 1,745 |
Birefringència | δ = 0,099 |
Angle 2V | mesurat: 75°, calculat: 82° |
Dispersió òptica | feble |
Més informació | |
Estatus IMA | mineral heretat (G) ![]() |
Any d'aprovació | 1870 |
Símbol | Ech ![]() |
Referències | [1] |
L'eriocalcita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom del grec έριου, llana, i χαλκός, coure, en al·lusió a la forma d'agregació del material trobat originàriament al Vesuvi. També és coneguda amb els termes eritrocalcita i antofagastita.
Característiques
L'eriocalcita és un halur de fórmula química CuCl₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma d'agregats que recorden a la forma dels líquens, amb cristalls allargats en [01]. El centre d'aquests agregats és ocupat per petits cristalls, profundament acanalats semblant a capitells, sovint doblegats o corbats en la seva totalitat de la mateixa manera que les "flors" de guix. Es troba també en forma d'agregats similars a la llana. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'eriocalcita pertany a «03.BB - Halurs simples, amb H₂O, amb proporció M:X = 1:2» juntament amb els següents minerals: rokühnita, bischofita, niquelbischofita, sinjarita, antarcticita i taquihidrita.
Formació i jaciments
Es troba en forma d'incrustacions al voltant de les fumaroles, o com a producte de l'erosió en un dipòsit de sulfur de coure en un clima àrid. Sol trobar-se associada a altres minerals com: melanotal·lita, euclorina, calcocianita, dolerofanita, atacamita, bandylita, tenorita o tolbachita.[2] Va ser descoberta l'any 1870 a les fumaroles volcàniques actives del Vesuvi, a la província de Nàpols (Campania, Itàlia).
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)