Connel·lita
![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Fórmula química | Cu19SO₄(OH)32Cl₄·3H₂O |
Epònim | Arthur Connell ![]() |
Classificació | |
Categoria | halurs |
Nickel-Strunz 10a ed. | 03.DA.25 |
Nickel-Strunz 9a ed. | 3.DA.25 ![]() |
Nickel-Strunz 8a ed. | III/C.02 ![]() |
Dana | 31.01.01.01 ![]() |
Propietats | |
Sistema cristal·lí | hexagonal |
Color | verd blavós, blau clar |
Exfoliació | no en té |
Duresa | 3 |
Lluïssor | vítria |
Color de la ratlla | verd blavosa clara |
Diafanitat | translúcida |
Gravetat específica | 3,36 |
Densitat | 3,41 |
Birefringència | 0.026 |
Pleocroisme | no |
Més informació | |
Estatus IMA | mineral heretat (G) ![]() |
Símbol | Cnl ![]() |
Referències | [1] |
La connel·lita és un mineral rar de coure de la classe dels halurs. El nom li va donar James Dwight Dana el 1850 en honor del químic escocès Arthur Connell (1794 - 1863), el primer a estudiar aquesta espècie. També és coneguda amb els noms footeita i tallingita.
Propietats
La connel·lita cristal·litza en el sistema hexagonal. S'acostuma a trobar en forma de flocs de delicats cristalls aciculars de color blau. És isoestructural amb la buttgenbachita, amb la qual forma una sèrie.[2]
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la connel·lita pertany a «03.DA: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Cu, etc., sense Pb» juntament amb els següents minerals: melanotal·lita, atacamita, botallackita, clinoatacamita, hibbingita, kempita, paratacamita, belloïta, herbertsmithita, kapellasita, gillardita, haydeeïta, anatacamita, claringbul·lita, barlowita, simonkol·leïta, buttgenbachita, abhurita, ponomarevita, anthonyita, calumetita, khaidarkanita, bobkingita, avdoninita i droninoïta.
Formació
Està associada amb altres minerals de coure d'origen secundari, com la cuprita, malaquita, l'atzurita i l'spangolita. La seva presència a Cornualla (Cornwall, en anglès) va ser assenyalada per Philip Rashleigh el 1802, i es va examinar primer químicament per Arthur Connell el 1847. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina de Les Ferreres, a Camprodon (Ripollès, Girona)[3] i a la mina «Iris 18» d'Escornalbou a Riudecanyes (Baix Camp, Tarragona).[4]
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- ↑ «Connellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 gener 2014].
- ↑ «Connellite-Buttgenbachite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 gener 2014].
- ↑ José Luis Garrido Rufaste · Joan Rosell Riba · Jordi Ibáñez Insa · Pedro Mingueza de la Villa · Valentín Bártulos Bártulos · Joan Vinyoles Verdaguer · Xavier Ortiz Rua «Caracteritzat com a fehrita el mineral uk-252 de la mina de les Ferreres, Rocabruna, Camprodon, el Ripollès, Girona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya [Barcelona], 14, 1, maig 2021, pàg. 47-62 [Consulta: 22 novembre 2023].
- ↑ Joan Vinyoles Verdaguer · Josep Lluís Garrido Rufaste · Adolf Cortel Ortuño · Josep Carreras Peñalvert «La mina "Iris 18" (grup miner "Porvenir") d'Escornalbou, Riudecanyes, el Baix Camp, Tarragona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya [Barcelona], 13, 2, novembre 2019, pàg. 3-46 [Consulta: 23 novembre 2023].