Charles Wilfrid de Bériot
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 12 febrer 1833 ![]() antic 2n districte de París (França) ![]() |
Mort | 22 octubre 1914 ![]() Sceaux-du-Gâtinais (França) ![]() |
Formació | Acadèmia Reial Militar (1850–) Liceu Louis-le-Grand (–1848) ![]() |
Activitat | |
Ocupació | pianista, compositor, pedagog musical ![]() |
Ocupador | Escola Niedermeyer de París Conservatori Nacional Superior de Música i Dansa ![]() |
Moviment | Música clàssica ![]() |
Professors | Sigismund Thalberg ![]() |
Alumnes | Joseph Noyon, Ricard Viñes i Roda i Enric Granados i Campiña ![]() |
Instrument | Piano ![]() |
Família | |
Pares | Charles-Auguste de Bériot ![]() ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() |
Charles Wilfrid de Bériot (París, 12 de febrer de 1833 - Sceaux-du-Gâtinais, 22 d'octubre de 1914) fou un compositor i pianista francès.
Era fill del famós compositor Charles Auguste Bériot i de la cantant Maria Malibrán. El 1867 li atorgaren una càtedra de piano al Conservatori de París on entre d'altres alumnes tingué a Charles Baetens[1] i Justin Elie. A més d'un Méthode d'accompagnement pour piano et violon, i L'art de l'accompagnement appliqué au piano, se li deuen el poema simfònic Fernand Cortez, dos concerts, duets per a piano i violí i nombroses melodies vocals.
Bibliografia
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Charles Wilfrid de Bériot
- Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 8, pàg. 263 (ISBN 84-239-4508-1)
- ↑ [enllaç sense format] http://www.harmonicorde.com/baetens.html