Andreu Paleòleg
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 17 gener 1453 ![]() Despotat de Morea (Grècia) ![]() |
Mort | juny 1502 ![]() Roma ![]() |
Sepultura | Roma ![]() |
Activitat | |
Ocupació | pretendent al tron ![]() |
Família | |
Família | Paleòlegs ![]() |
Cònjuge | Caterina Paleòleg ![]() |
Fills | Maria Paleòloga ![]() |
Pares | Tomàs Paleòleg ![]() ![]() |
Germans | Sofia Paleòloga Helena Paleòloga Manuel Paleòleg ![]() |
![]() ![]() | |
Andreu Paleòleg (grec medieval: Ἀνδρέας Παλαιολόγος, Andreas Paleologos; 17 de gener del 1453 - juny del 1502) fou el fill gran de Tomàs Paleòleg, dèspota de Morea, i nebot de Constantí XI Paleòleg, l'últim emperador romà d'Orient. En morir el seu pare el 1465, Andreu fou reconegut com a dèspota titular de Morea i, a partir del 1483, fou un pretendent al títol d'emperador de Constantinoble (en llatí: Imperator Constantinopolitanus).
El 1502, llegà els seus «drets» a Ferran II d'Aragó i Isabel I de Castella.[nota 1] Tanmateix, els Reis Catòlics no intentaren fer-los valdre en cap moment i fins i tot s'aliaren amb el soldà otomà Baiazet II contra Venècia.[1]
Notes
- ↑ A la pràctica, el càrrec d'emperador romà sovint era hereditari, però legalment era electiu. El simple fet de ser nebot de l'anterior emperador no li atorgava cap dret especial a Andreu, així que en realitat no podia transmetre uns drets que jurídicament no posseïa.
Referències
- ↑ Láscaris Comneno, 1956, p. 261.
Bibliografia
- Láscaris Comneno, C. «Participación catalana en la defensa de Constantinopla durante su último asedio» (en castellà). Argensola, 27, 1956, pàg. 259-266.